247 



ket az istallo ablaka es vasrácsa között, a 

 mely tarka pántlikával volt odaerősítve. Az 

 egyik béres tette oda a leválni, illetőleg 

 lezuhanni készülő fészket, hogy megmentse a 

 fiókákat. 



Hi/,onyitásra nem szorul, hogy azért szeretik 

 annyira ezt a területiét, mert a nagy állattenyész- 

 téssel együttjáró rovartömegek , nevezetesen 

 bögölyök, legyek és ganajtnró bogarak bőséges 

 megélhetést nyújtanak, s hogy ezek pusztítá- 

 sával rendkívül hasznos munkát végeznek 

 ezen a vidéken, a hol a jószág rovarellen- 

 ségei annyi kárt okozhatnak. Éppen ezért 

 az állattenyésztés érdekében lehetőleg sok 

 fészkelési alkalmatosságot kellene számukra 

 berendezni, annál is inkább, mert bizalmassá- 

 guk következtében bizonyára elfoglalnák azo- 

 kat és hamarosan még nagyobb mértékben 

 elszaporodnának. 



A telepítésre fészkelő ereszeket lehetne beren- 

 dezni, ca. 4 méter magas és hosszú deszka- 

 falakat egy vagy két ereszszel. Ezt a berende- 

 zést állandóbb jellegű, deszkákból összerótt 

 szárnyékok fölállításával lehetne összekap- 

 csolni, s így külön költséget alig okozna. 

 Egyébként is ez volna a legczélszerűbb, úgy 

 a jószágra, mint a fecskékre nézve, csak a 

 fészekkeresés és építés ideje alatt kellene 

 esetleg mesterséges úton is arról gondoskodni, 

 hogy a közelben elegendő építési anyagot 

 találhassanak. Azilymódon megtelepített fecske- 

 kolóniák gyönyörű ékességei és nevezetessé- 

 gei volnának az amúgy is méltán híres Hor- 

 tobágynak. 



A füsti fecskék sáskairtó működését nem 

 ismerem. Sajó Károly szerint (i. h. p. 69.) 

 az 1890-iki szegedi sáskajárás alkalmával 

 „kisebb nagj^obb fecskecsoportok — néhol 

 több száz — a földre telepedve majdnem 

 katonai rendben sorakoztak egymás mellé, 

 ott, hol sáskákat találtak. Ezeket azután gyor- 

 san és csicseregve, hébe-korba előre ugoiTa, 

 fogdosták össze a földről, és ebben a mun- 

 kában az egész fecskesor meglehetős sebesen, 

 arczvonalban iialadt előre." Hozzáteszi még 



an (len Zeit-Mast geklebt fertig, hidim sie 

 von jedermann geschont werden, sind sie 

 ausserordentlich zutraulich, in einem Gestüte 

 erblickte ich ein is'cst welches zwischen 

 dem Fenster und Gitter des Stalles mit bun- 

 ten Bändern befestigt war. Ein Bedienste- 

 ter verlegt(i das sich ablösende und vom 

 Herabstürzen bedrohte Nest dorthin, um die 

 Jungen zu erretten. 



Es bedarf wohl keiner Beweisführung, dass 

 sie dieses Gebiet deshalb so vorziehen, weil die 

 mit der Viehzucht Hand in Hand gehenden Insek- 

 tenmassen, namentlich Bremsiliegen, Mücken 

 und Mistkäfer reichliche Nahrung bieten, und 

 dass sie mit dem Vertilgen dieser hier 

 ein(^ ungemein nützliche Arbeit verrichten, 

 wo die Insekteufeinde des Viehstandes enor- 

 nuMi Schaden anrichten können. Eben des- 

 iialb sollten schon im Interesse der Vieh- 

 zucht möglichst viele Brutplätze für sie ein- 

 gerichtet werden, u. zw. umso mehr, da sie 

 dieselben infolge ihrer Zutraulichkeit sicher 

 annehmen würden und sich deshalb in Kürze 

 in noch grösserem Masse vermehren konnten. 



Behufs Ansiedelung könnten Nistdilcher ein- 

 gerichtet werden, ca 4 Meter hohe und lange 

 Bretterwände mit 1 — 2 Dächern. Diese Ein- 

 richtung könnte eventuell mit der Aufstellung 

 ständiger Schutzwände für das Vieh verbunden 

 werden und würde so kaum separate Aus- 

 lagen verursachen. Auch in anderer Bezie- 

 hung wäre dies das Vorteilhafteste, für das 

 Vieh ebííuso wie auch für die Schwalben, nur 

 müsste man in der Zeit der Nestsuche und 

 des Nestbaues eventuell auch auf künstliche 

 Weise für genügendes Baumateriale in der 

 Nähe sorgen. Die derartig augesiedelten 

 Schwalbenkolonien würden einen prächtigen 

 Schmuck und Buhm des auch ansonsten mit 

 Recht berühmten Hortobágy bilden. 



Die Arbeit der Schwalben als Heuschrecken- 

 vertilger ist mir nicht bekannt. Von Karl Sajó 

 (1. c. p. 69), der sie bei Gelegenheit der Heu- 

 schreckenplage im J. 1890 in Szeged Ijeobach- 

 tete, entnehmen wirfolgendenBericht: „Kleinere 

 und grössere Schwalbenflüge — manchmal 

 mehrere Hundert — liessen sich dort, wo sie 

 Heuschrecken fanden, auf die Erde nieder, 

 und formierten sich hier sozusagen in militä- 

 rischer Ordnung. Unter Zwitschern und hie 

 lind da vorwärts springend, nahmen sie die 



