Ì62 



Magányosan fészkelő párokat sehol se lát- 

 tam, mindenütt legalább lOü párból álló tele- 

 pek voltak. Miiitlioyv a náddal és zsúppal 

 fedett épületekben kárt is tettek avval, ho.uy 

 befurakodtak a tetőbe és lyukakat vájtak bele 

 fészkeik számára, azért eleinte próbálták őket 

 elüldözni. A pásztormadarak azonban — Matuska 

 József szerint — már néhány óra múlva visz- 

 szatértek s úgy tettek, mintha semmi se tör- 

 tént volna. A védelmi rendeletre azután már 

 nem háborgatták őket. 



A fészek anyagát szalma, tollak, száraz faleve- 

 lek, fűfélék, legtöbbször széna, de mindig olyan 

 anyagok alkották, melyek a közelben kapha- 

 tók, a mint azt Petényi is megíigj'elte 1837- 

 ben. A fészekanyagot a hím és nőstény egy- 

 aránt hordja, s ha a közelben nem találnak 

 lekaszált vagy elhullajtott fűféléket vagy szé- 

 nát, úgy maguk csipkednek a száron levő 

 növényzetből. Már ebben is rajtuk van a siet- 

 ség bélyege, de még inkább rajta van ez a 

 fészkeken. Elég sok anyagot szednek össze, 

 de építési művészetnek vagy csak gondnak 

 is alig van nyoma a fészken. Az egész alkot- 

 mány éppen csak aljul szolgál, hogy némileg 

 puhán és biztosan feküdjenek a tojások és 

 majdan melegen a fiókák. 



A nőstény nehezen repül ki a fészekből, 

 ha már ül a tojásokon s igy legtöbbször meg 

 lehet fogni a fészken. Júu. 23-án 4-es és 5-ös 

 fészekaljakat találtam, de minthogy másnap 

 már elhagytam a \-idéket, nem tudom, hogy 

 mennyi a teljes fészekalj. Második utam al- 

 kalmával se tudtam ezt megállapítani, mert 

 akkor már a fiókák össze-vissza bujkáltak a 

 közös fészkelő tanyán. 



A M. 0. K. gyűjteményében levő tojások 

 méretei milliméterekben a következők: 



Einzeln briliiiide Paare beobachtete ich 

 nirgends, überall waren Kolonien von min- 

 destens 10(t Paaren beisaiiinien. Da sie in 

 den Rohr- und Strohdächeru der Gebäude 

 auch .Schaden auricliteteu, indem sie sich in 

 die Dächer hiueinbolirten uiul Löcher für 

 ihre Nester herrichteten, so versuchte man 

 sie anfangs zu vertreiben. Die Rosenstare 

 kamen jedoch — nach Joseph Matuska — 

 schon nach einigen Stunden wieder zurück, 

 und machten so, als wenn nichts geschehen 

 wäre. Nach Verlautbarung der Schutzverord- 

 nung wurden sie dann nicht mehr gestört. 



Das Nestmateriale bildeten Stroh. Federn, 

 trockene Blätter, Grasarten, vorzüglich aber 

 Heu, und immer solche Sachen, welche in 

 der Nähe zu haben waren, wie dies aucii 

 von Petényi im Jahre 1837 beobachtet wurde. 

 Das Baumateriale wurde vom Männchen und 

 Weibchen zusammengetragen, und wenn sie 

 in der Nähe kein gemähtes oder verstreutes 

 Gras oder Heu fanden, so bissen sie sich 

 die Pflanzen selbst ab. Schon in diesem tra- 

 gen sie den Stempel der Eile auf sich, noch 

 mehr ist derselbe auf den Nestern zu tiiiden. 

 Sie tragen zwar nicht wenig Materiale zu- 

 sammen, doch ist von einer Baukunst oder 

 wenigstens einiger Sorgfalt fast keine Spur 

 vorhanden. Der ganze Bau dient gerade nur 

 als Unterlage, damit die Eier einigermassen 

 weich und sicher, und seinerzeit die Jungen 

 etwas warm liegen können. 



Das Weibchen entschliesst sich schwer zum 

 Verlassen des Nestes, wenn es schon Eier hat, so 

 dass man es meistens auf dem Neste fangen 

 kann. Am 23. Juni fand ich schon Gelege von 4 

 und ö Stück, da ich aber am nächsten Tage das 

 Gebiet verlassen musste, konnte ich die genaue 

 Anzahl des Geleges nicht bestimmen. Bei Gele- 

 genheit meines zweiten Aufenthaltes konnte ich 

 dieselbe ebenfalls nicht bestimmen, weil damals 

 die Jungen in der gemeinsamen Brutstelle 

 durcheinander herumkrabbelten. 



Die Masse der in der Sammlung der U. (). 

 C. befindlichen Rosenstareier sind in Milli- 

 metern folgende : 



28-4 X 19-3 

 26-8 X 201 

 28-3 X 201 

 28-6 X 19-7 



28-4 X 20-7 

 27-5 X 20-5 

 28.2X20-3 

 29-0 X 20-4 

 28-5 X 20-9 



27-1X21 -5 

 27-9X21-6 

 25-4X21-4 



25-7X21 -2 



