L'ßS 



iiiiiidii; sáskajárással kapcsolatos. Kisázsiábau 

 (is Palesztinában jelenleg iiiùg nagyon kevéssé 

 vannak felderítve a fészkelési viszonyok, úgy 

 hogy azokat ínég nem lehet szánibaveiini. 

 A Kaukázusban De. Radde Gusztáv szerint 



— Omis Caucuiáca, Cassel, 1884. pag. 152. 



— csak némely évben fészkelnek, még ])cdig 

 nagy tömegekben, a mikor sáskajárások van- 

 nak; így 1865-ben Titiisz környékén száz- 

 ezrek fészkeltek. 



Bulgáriában Frírdinánu fejedelem szerint — 

 ^Uj Naumann" ÍV. kötet pag. 19. — 1889- 

 ben nagy számban fészkelt Szófiától délnyu- 

 gatra Knjazevo mellett sziklatörmelék között: 

 ugyanekkor rengeteg vándorsáska volt a vidé- 

 ken. Ugyanebben az évben Bulgária más vidé- 

 kein is fészkeltek, s táplfilékukat a mérhetetlen 

 mennyiségben fellépő olasz sáska (í 'a/oy><e?iMs 

 italicus) alkotta (Reiser Omis balcanica II. 

 Wien, 1894. pag. 82 — 85.). Ugyanezen forrás 

 szerint a pásztormadár 1890-ben és 1892-ben 

 is fészkelt Bulgáriában, továbbá 1871-ben 

 Cernavoda mellett, 1892-ben Romániában s 

 Elwes és BucKi.EY szerint — The Ibis, New. 

 Ser. Vol. VI. 1870. pag. 192. — a Dobrud- 

 zsában is : ezeknél az eseteknél azonban nincs 

 feljegyezve az, hogy sáskajárásokkal lettek 

 volna kapcsolatosak. Csakhogy mindezeknél 

 egyáltalában nincs felemlítve, hogy mivel táp- 

 lálkoztak az illető helyeken a pásztormadarak 

 s így döntő bizonyítékoknalc nem használha- 

 tók. Reiser 1871 -re és 1892-re vonatkozíi 

 adatai bemondások, 1890. évi megligyelése 

 |)edig csak rövid néhány óráig tartott s így 

 teljesen érthető is ez a hiány. 



E. UE Betta szerint — Tschusi említett mun- 

 kájából idézve — 1875-ben 12,000-14,000 

 fészkelt Villafrancában — (Olaszországban — 

 a hol ugyanekkor hihetetlen mennyiségű Calop- 

 ten I IS iírtíicMS ^pusztított. 



Magyarországon első fészkelésüket Petényi 

 figyelte meg 1837-ben a Pest szomszédságá- 

 ban levő pusztákon, a hol szintén kizáróla- 

 gosan sáskákkal táplálkoztak, melyektől „egész 

 belsejük vörösre festődött". Bár nincs külön 

 kiemelve, hogy akkoriban sáskajárás lett volna 



schrcckenplagi'M miIimikIcii. l)ii' Brutverhält- 

 nissc ill Klciiiiisicii iiiiil i'aliistina sind derzeit 

 ìkkIi /.m wenig geklärr. um dii'sell)eii in Be- 

 tracht ziehen zu können. 



Im Kaukasus brütet der Rosenstar nach 

 I)r, Gustav Radue — Omis Caucasica, Gassei 

 1884 p. 152 — nur in manchen Jahren, wenn 

 Heuschreckenplagen auftreten ; so brüteten 

 z. B. im Jahre 18(j5 Hunderttausende in der 

 Umgeliung von Tifiis. 



In Bulgarien brütete er nach Fürst Fkkiji- 

 NANü — y,Neuer Naumann" Band IV. p. 19 — 

 im .lalire 1889 in grosser Anzahl südwestlich 

 von Sopiiia bei Knjazevo in Felsgerölle: zur 

 selben Zeit waren ungeiieuer viel Wander- 

 heuschrecken in der Gegeml. In (leniscUieii 

 Jahre brütete der Rosenstar auch in anderen 

 Gegenden Bulgariens (Heuser Ü. Omis balca- 

 nica II. Wien 1894 p. 82-85); ihre Nahrung 

 bildeten die in iinermesslichen Mengen vor- 

 handenen italienischen Heuschrecken (Galop- 

 tenus italicus). Nach derselben Quelle brütete 

 der Rosenstar auch in den .lahren 1890 und 

 1892 in Bulgarien, weiters im Jalire 1871 

 bei Cernavoda. anno 1892 in Humänien und 

 nach Elwes and Buckley — The Ibis, New. 

 Ser. Vol. VI. 1870 p. 192 — auch in der l)o- 

 brudscha, doch ist es bei diesen Fällen nicht 

 augegeben, dass sie mit Heusclireckenplagen 

 verbunden geAvesen wären. Es ist aber bei 

 diesen überhaupt nicht angegel)eii, womit sich 

 die Rosenstare auf den erwähnten Gebieten 

 ernährten, und können deshalb als Beweise 

 nicht angenommen werden. Die auf 1871 und 

 1892 ))ezüglichen Daten von Reiser sind Ein- 

 sagen, seine eigene Beobachtung von 1890 

 aber dauerte nur einige kui'ze Stunden, so 

 dass dieser Mangel auch vollkommen erklär- 

 lich ist. 



Nach E. pe Betta — zitiert nach der er- 

 wähnten Arl)eit von Tschusi — brüteten anno 

 1875 in \illafranca — Italien — 12,000 bis 

 14,000 Stück : daselbst waren zu gleicher 

 Zeit unglaubliche Mengen von Caloptenus 

 italicus. 



Das erste Brüten in Ungarn beobachtete 

 Petényi anno 1837 auf den Puszten in der 

 Umgebung von Pest, wo sie sich auch aus- 

 schliesslich von Heuschrecken nährten, von 

 welchen „ihr ganzes Innere rot gefärbt er- 

 schien". Es ist zwar nicht besonders hervor- 

 gehoben, dass damals die betreffenden Gebiete 



