^'2 



ségben, hofry ily reiidkiviili helyváltíjztatással 



— fészkelő helyéről az alacsonyabb vidékekre 



— ekkora számban eláraszthassa az országot? 

 Egyúttal lehetőleg el kell dönteni azt a kér- 

 dést is. vájjon ily nagy számban való elő- 

 fordulása lassú áttelepedés eredménye e vagy 

 pedig már régebben is gyakori volt nálunk 

 az uráli bagoly. Mert pl. Nary Jenő (1. c.) 

 szerint az uráli bagolynak mai elterjedése 

 Erdélyben körülbelül egy századig tartott át- 

 telepedés eredménye, s ezt a felfogást tényleg 

 igazolni látszik mindig nagyobb és nagyobb 

 számban való előfordulása. Már 1904/05 telén 

 is nagyobbmérvű téli előfordulást lehetett meg- 

 állapítani, 1906/07 telén pedig a valósággal 

 imponáló 190 példányra szökkent fel a meg- 

 figyelt uráli baglyok száma. 



Evvel szemben tekintetbe kell venni azt. 

 hogy hazánk szélesebb körű ornithologiai át- 

 kutatása csak alig két évtized óta foljúk. Az 

 előtt csak eg\es vidékek voltak képviselve 

 egyes kiválóbb régi ornithologusaink révén, a 

 kik közül azonban kevés működött éppen azo- 

 kon a területeken, a hol az uráli bagoly is 

 előfordul. Ehhez lényegesen hozzájárult a prae- 

 paráló intézetek hiánya, úgy hogy az elejtet- 

 tek száma túlnyomó részben nem került nyil- 

 vánosságra. Főleg pedig hiányzott a központi 

 intézet, mely egy czél érdekében egyesitette 

 volna a megfigyelőket s ezeken kívül az ahhoz 

 értő közönséget is felhívta volna ily jelenség 

 tüzetesebb megfigyelésére. 



De már Petényi — tehát 1855 előtt — azt 

 mondja, hogy az uraU bagoly nem ritka nálunk, 

 pedig éppen Erdélyben alig volt munkatársa, 

 ezt az állítást egész váratlanul megerősíti a 

 nagj^enyedi Collegium 1848 előtti, elpusztult 

 gyűjteményének jegyzéke, melyet Dr. Szu,.\dy 

 Zoltán kutatott fel. Ebben öt urali bagolyról 

 van említés téve az 1843, 1846—1848 évek- 

 ből, köztük egyet április 18-án, tehát a költés 

 időszakában ejtettek el. Ezek közül négy pél- 

 dány Nagyenyedről való, az ötödik pedig 

 Gáldról 1846-ból. Ide sorolható még Zbyk 



entschieden werden, ob die Uraleule in Ungarn 

 auch wirklich in solcher Menge brütet, dass 

 durch einen solch ausserordentlichen Orts- 

 wechsel — von den Brutplätzen in die tiefer 

 gelegenen Gebiete — das Land in solcher 

 Anzahl überschwemmt werden kann ? Es muss 

 zugleich auch die Frage womöglich entschie- 

 den werden, ob ein Yorkoninien in solcher 

 Anzahl das Resultat einer langsamen Über- 

 siedelung ist. oder aber, ob die Uraleule auch 

 früher schon häufig in Ungarn zu finden war. 

 Nagy Eugen Nagy (1. c.) z. B. wäre die heutige 

 Verbreitung der Uraleule in Erdély das Resul- 

 tat einer nahezu hundertjährigen Übersiede- 

 lung und diese Auflassung scheint das Vor- 

 kommen in stetig grösserer Anzahl auch zu 

 bekräftigen. Schon im Winter 1904/05 konnte 

 ein Vorkommen in grösserer Anzahl konsta- 

 tiert werden und im Winter 1906/07 erreichte 

 die Anzahl der beobachteten Uraleulen schon 

 die wirklich imponierende Höhe von 190 Stück. 



Dem gegenüber muss in Betracht gezogen 

 werden, dass die nrnithologische Durchfor- 

 schung Ungarns auf einer ausgedehnteren 

 Basis erst kaum seit zwei Dezennien im 

 Gange ist. Vordem waren nur einzelne Ge- 

 biete durch einige unserer hervorragenden 

 älteren Ornithologen vertreten, von welchen 

 ebenfalls nur wenige eben auf jenen Gebie- 

 ten forschten, auf welcheu auch die Uraleule 

 vorkf)mmt. Seiir viel trug dazu auch der 

 Mangel an Präparier-Instituten bei, so dass 

 die grösste Anzahl der erlegten Exemplare 

 nicht zur Öffentlichkeit gelangen konnte. Haupt- 

 sächlich aber fehlte das centrale Institut, wel- 

 ches die Beobachter im Verfolgen eines Zieles 

 vereint hätte und ausser diesem auch das dazu 

 befähigte Publikum zur eingehenderen Beobach- 

 tung einer solchen Erscheinung aul'gefordert 

 hätte. 



Aber schon Petényi betont es — also schon 

 vor dem Jahre 1855 — dass die Uraleule 

 bei uns nicht selten ist, trotzdem er eben in 

 Erdély kaum einige Mitarbeiter hatte, und 

 findet diese Behauptung eine ganz unerwar- 

 tete Bestätigung durch das Verzeichnis der 

 vernichteten Vogelsammlung vor dem Jahre 

 1848, des Kollegiums von Nagyenyed. welches 

 von Dr. Zoltán v. Szilády aufgefunden wurde. 

 In diesem finden sich fünf Uraleuleu aus 

 den Jahren 1848. 1846 — 1848,- eine wurde 

 sogar am 18. April, also in der Brutperiode 



