2S3 



adata 1848- bol és Csató János (i. li.) feljegy- 

 zése, mely szerint Stettkr A'. 1S45-íí;- öt da- 

 rabot kapott Déváról. 



Nagyenyeden, a hol a 40-es évek óta szinte 

 szakadatlanul folyik a megfigyelés (.'satu JAnos 

 és a Collegium révén, a nmi állapotok majd- 

 nem változatlanul ugyanazok, mint voltak a 

 40-es években. Csató János 1882-ben ca 80 

 éves tapasztalatokra támaszkodva azt Írja, 

 hogy ritka ugyan, de azéil évenként előfordul; 

 dr. SzujÁdy Zoltán pedig azt az értesítést adta, 

 hogy minden télen hoznak 1 — 2 példányt a 

 (JoUegium számára, többnyire a felenyedi er- 

 dőkből. Déván Stetter óta ugyan nem műkö- 

 dött ornithologus. de azért ismerünk innen 

 származó példányokat s környékén szintén 

 elég gyakori; a közeli Ruson a (JO-as évek 

 elején szintén elég gyakori volt Bud.4 Ádám 

 adatai értelmében. Horvátországból már a 70-es 

 évek elején kerültek egyes példányok a zág- 

 rábi múzeumba, s ezek közül az egyik május- 

 ból, tehát a költési időszakból való. 1875/76. 

 telén pedig Varasdon 8 példányt ejtettek el. 

 Rozsnyón a 60-as években többször fordult 

 elő, Beszterczebányán Petényi szerint gyakori 

 volt s Breznóbánváról 1844-ben H példányt 

 kapott a Nemzeti Múzeum. 



Tény dolog, hogy kicsiny ez a történeti 

 anyag, de a meglevőnek az a tanúsága, hogy 

 ott. a hol megfigyelők voltak, ott az uráli 

 bagoly már ca 70 évvel ezelőtt sem volt ritka 

 madár s hogy mégis oly aránytalanul kevés 

 adatunk van a korábbi évekből, azt a kevés 

 megfigyelő és a praeparáló intézetek hiánya 

 mellett jó részben az elnyomatás szomorú kor- 

 szakának is kell tulajdonítani, a mikor tudva- 

 levőleg tilos volt a fegyvertartás. Mindezek 

 azt idézték elő, hogy a tömegesebb téli meg- 

 jelenések nem kerültek nyilvánosságra, pedig 

 hogy már azelőtt is voltak ilyenek, azt egy- 

 részt a varasdi 8 példány 1875/76 teléről, 

 másrészt az a tény bizonyítja, hogy a zágrábi 

 múzeumba 1889 őszén 7 példányt küldtek. 



] erlegt. Vier Exemplare stammen von Nagy- 

 enyed. das fünfte von fíáld, aus dem Jahre 

 1848. Hiehcr kann auch noch das Datum von 

 Zeyk aus dem Jahre 1848 gezogen werden 

 und die Note von Johann v. Cs.wó (1. c), laut 

 welcher \V. Stetter bis zum Jahre 1845 fünf 

 Exemplare aus Déva erhielt. 



In Nagyenyed, wo die Beobachtung infolge 

 der Tätigkeit Johann v. Csatos und des Kolle- 

 giums seit den 4()-er Jahren fast ununter- 

 brochen turtdauerte, sind die heutigen Ver- 

 hältnisse fast unverändert dieselben, wie in 

 den 40-er Jahren. Johann v. Csató gibt im 

 Jahre 1882 auf beinahe SO-jährige Beobach- 

 tungen gestützt an, dass die Uraleule zwar 

 selten sei, aber jährlich vorkomme und Dr. 

 Zolt.án V. SziLÁDY berichtet, dass in jedem 

 Winter 1 — 2 Exemplare für die \'ügelsamm- 

 lung des Kollegiums gebracht werden, mei- 

 stens aus den Wäldern vou Felenyed. In Déva 

 war zwar seit Stetter kein Ornithologe tätig, 

 doch wissen wir von hier vorgekommenen 

 Exemplaren und ist die Uraleule in der l'm- 

 gebung ebenfalls ziemlich häufig : in dem 

 nahen Rus war dieselbe laut den Beobachtun- 

 Buda in den 60-er Jahren 



gen von Adam v. 



ebenfalliJ 



ziemlich häufig. Aus Kroatien besitzt. 



das Museum in Zágráb schon vom Anfange der 

 70-er Jahre einige Exemplare, von welchen 

 eines im Mai, also in der Brutzeit erlegt wurde: 

 im ^^'inter 1875/76 aber wurden in Várasd allein 

 8 Exemplare erlegt. In Rozsnyó kam dieselbe 

 in den (iO-er Jahren öfter vor, in Besztercze- 

 bánya war sie nacli I'etényi häufig und aus 

 Breznóbánya erhielt das National-Museum hu 

 Jahre 1844 drei Exemplare. 



Dieses historische Materiale ist unleugbar 

 gering, doch ergibt es dennoch die Tatsache, 

 dass dort, wo Beobachter waren, die Uraleule 

 auch vor ca 70 Jahren kein seltener Vogel war 

 und dass wir aus den früheren Jahren trotzdem 

 so unverhältnismässig wenig Daten besitzen, 

 ist neben dem Mangel an Beobachtern und 

 PräparicT- Instituten zum guten Teil auch 

 dem traurigen Zeitalter der Unterdrückung 

 zuzuschreiben, während welchem das Halten 

 von ^^'af^■en bekanntermaassen verboten war. 

 All dies brachte es mit sich, dass die massen- 

 hafteren Erscheinungen im Winter nicht zur 

 Kenntnis gelangen konnten, dass es aber auch 

 schon früher solche gab. wird einerseits durch 

 die 8 Exemplare im Winter 1875/76 in Várasd 



