290 



is, másikbaa pedis clliulloti őziiiíiradvíinydkat: 

 Medrrczky István egereken kívül vakondot 

 talált a gyomrukban, sőt bagolyfoszlányokat 

 is, egy megsebzett bagoly pedig Syrnivm 

 aluco-t ejtett ki karmai közül. Lossonczy Gyula 

 két ízben Olus vulgaris-t talált a karmai kö- 

 zött; Szemere László pedig azt figyelte meg, 

 hogy főleg vetési varjakkal és házi galam- 

 bokkal táplálkozott: Dr. Zilahi Kiss Endre a 

 fogságban tartott })éldáiiyát varjakkal etette, 

 a melyeket pillanat alatt tépett szét. Az uráli 

 bagoly vakmerőségére jellemző Dénes Géza 

 megfigyelése : a két szülő megtámadta azt az 

 erdőört, a ki kézre akarta keríteni a fióká- 

 kat. Eászállottak a hátára és körmeiket mélyen 

 belevágták a hónalj alatti vastag hiisba, úgy 

 hogy erősen összevérezték, botokkal kellett 

 őket a hátáról elvergelni. 



Végül csak az a kellemes kötelességem 

 marad, hogy a M. (). K. nevében hálás kö- 

 szönetet mondjak mindazoknak, a kik közre- 

 működtek abban, hogy a magyar madártan- 

 nak ezt a még függő1)(«n volt kérdését leg- 

 alább ebben a terjedeleml)en is megoldiiattuk. 



V. SzüTS faiul ill iliri'in Magen hauptsächlich 

 kleine Vögel, in einem auch Fasanenreste, iiv 

 einem anderen Reste eines gefallenen Rchi-s, 

 Stephan v. Medreczky fand ausser Mäusen auch 

 Maulwürfe, sogar auch Eulenreste im Magen 

 der Uraleulen, ein angeschossenes Exemplar 

 aber liess eine Syrnium aluco fallen. Juliis 

 V. Lossonczy fand zweimal Otus ridgaris in 

 ihren Fängen, L.wislaus v. Szemére aber be- 

 obachtete, dass sie sich vorwiegend von Saat- 

 krähen und Haustauben ernährte. Dr. Andreas 

 V. Kiss zu Zilah fütterte eine Uraleiilf in der 

 Gefangenschaft mit Saatkrähen, welche sie 

 in einem Augenblicke zerriss. Für die Kühn- 

 heit der Uraleule ist die Beobachtung von 

 Géza Dénes charakteristisch ; die beiden Eltern 

 griffen den Forstwart, welcher die Jungen 

 fangen wollte, an. Sie flogen auf seinen 

 Rücken, schlugen ihre Fänger tief in das 

 Fleisch unter dem Schulterblatt ein, so dass 

 derselbe stark blutete : mau musste sie mit 

 Stöcken von ihm veilreiben. 



Zum Schlüsse verbleibt mir mir noch die 

 angenehme Pflicht im Namen der V. 0. C. 

 allen jenen herzlichsten Dank zu sagen, 

 durch deren Mitwirken es mir möglich wurde, 

 diese noch in Schwebe gewesene Frage der 

 ungarischen Ornithologie wenigstens in die- 

 sem Masse zu klären. 



