312 



a Margitszigeten elért ez idei eredmény ta- 

 núskodik. 



Az első év főképpen az odiilakó madarak 

 s különösen a veréhkérdés tanulmányozásának 

 lévén szánva, a sziget szabadon fészkelő ma- 

 darainak megfigyelésére kevés idő jutott. Az 

 idei ilyirányú észleletek különben amúgy sem 

 lehettek volna irányadók, minthogy a rend- 

 ellenes tavaszi időjárás a vonuló madárfajok- 

 ban már útközben nagy veszteségeket oko- 

 zott, a nyárelő szélviharai és hideg záporai 

 pedig tömérdek szabad fészket semmisítettek 

 meg. Annyi azonban már is észlelhető volt, 

 hogy a gondosan tisztogatott, park jellegű, a 

 gabonaföldektül és veteményes kertektől távol 

 eső sziget egyoldalú rovarvilágáuak s a gyom- 

 magvak csekély mennyiségének megfelelően 

 madárfaunája is bizonyos egyoldalúságot mutat, 

 bár e mellett az egyének számában gazdag. 



A sziget szabadon fészkelő énekesei közt 

 számban rendesen a feketerigó áll első helyen; 

 utána a /'»7(WííV7e(Lnscinia Inscinia L.) követke- 

 zik. Ezidén azonban megfordult e viszony, mint- 

 hogy a fülemüle oly nagy számban mutafko- 

 zott, hogy a sziget alsó felén is 8 pár volt 

 megállapitható. A feketerigókat viszont erő- 

 sen megtizedelte az idei zord tél. A Sylvia 

 nisoria L. és Sylvia atricapilla L. számát 

 4 — 4 párra becsültem. Sylvia horlensis L. 

 mindössze 1 párban volt. A Hypolais hypolais 

 (L.) pedig ezidén teljesen kimaradt s a Lanius 

 minor Gm. is csak egyetlen párban fészkelt. 

 Annál nagyobb számban mutatkozott, sajnos, 

 a Lanitis colhirio L.. melynek a jövőben 

 való erélyes üldözése szükségesnek látszik. 

 A Muscicapa grisola L. csak egyetlen pár- 

 ban fészkelt, valószínűleg a legyeknek már 

 említett hiánya miatt. A május elején töme- 

 gesen átvonuló Muscicapa coliaris Bechst. és 

 Muscicapa atricapilla L. közül egy sem ma- 

 radt vissza. (Ott tartózkodásuk alatt is a föld- 

 ről szedegették a rovarokat!) A Rutidíla 

 phoenicura L. valamint az Upupa epops L. 

 3 — 3 párban volt észlelhető. Az Eriihacus 

 rubeculu L.. noha vonuláson gyakran mutat- 

 kozik s alkalmas fészkelőhelve is bőven volna. 



zeugen gerade die heuer auf der .Margarethen- 

 Insel erreichten Resultate. 



Indem ilas erste Jahr hauptsächlich dem 

 Studium der llölilcnbriitcr und besonders der 

 Spjerüngsfruge gewidmet war, konnte nur we- 

 nig Zeit auf die Beobachlung der Freibrütler 

 verwendet werden. Die diesbeziiirlichen heuri- 

 gen Beobachtungen hätten iil)rigens auch nicht 

 als massgebend gelten können, indem die ab- 

 norme Witterung im Frühjahre schon unter- 

 wegs grosse Verluste in den ziehenden Vogel- 

 arten verursachte, und die Stürme und kalten 

 Platzregen im Vorsommer eine Unmenge der 

 freistehenden Nester zugrunde richteten. So- 

 viel konnte aber auch jetzt schon beobachtet 

 werden, dass diese einem Parke gleichende, 

 sorgfältig gepflegte, von Getreidefeldern und 

 Gemüsegärten weitliegende Insel ihrer ein- 

 seitigen Insektcnwelt und geringen Menge an 

 Unkrautsamen entsprechend eine solche Vogel- 

 welt beherbergt, welche ebenfalls gewisse 

 Einseitigkeiten zeigt, trotzdem dieselbe in der 

 Anzahl der Individuen reich ist. 



Unter den freibrütenden Singvögeln der 

 Insel steht die Amsel gewöhnlich obenan ; 

 dieser folgt die Nachtigall (Luscinia luscinia 

 L.). Heuer jedoch trat eben das Gegenteil 

 dieses Verhältnisses ein, indem sich die Xachti- 

 yall in solclirr Mniyr .:i:igle. dass selbst im 

 unteren Teile iler Insel S Paare konstatiert 

 werden konnten. Die Amseln wurden von 

 dem heurigen strengen Winter dezimiert. Die 

 Anzahl von Sylvia atrieapilht L. und Sylvia 

 nisoria L. schätzte ich auf je 4 Paare. Syl- 

 via hortcnsis L. war nur in einem Paare 

 vorhanden. Hypolais hypolais (L.) blieb heuer 

 gänzlich aus. und auch von Lanius minor G.m. 

 brütete nur 1 Paar. In umso grösserer An- 

 zahl zeigte sich, leider, Lanius collnrio L., 

 dessen energische Verfolgung in Zukunft als 

 notwendig erscheint. Von Muscicapa grisola 

 L. nistete nur ein einziges Paar, wahrschein- 

 lich infolge des erwähnten Mangels an Fliegen. 

 Von den Anfang Mai niassenliaft durchgezo- 

 genen Muscicapa africapiUa L. und M. colla- 

 ris Bechst. blieb nicht ein einziges Exemplar 

 zurück. (Während ihres Aufenthaltes mussten 

 sie die Insekten vom Erdboden auflesen!) 



Ruticilla phoenicura L., sowie Upupa epops 

 L. war in je 3 Paaren vorhanden. Von Eri- 

 thacus rubecula L. verblieb nicht ein einziges 

 Paar hier zurück, trotzdem während des Durch- 



