342 



életkoráról, a fiókák pusztulási arányáról, s 

 a fészkelő területek mej^változtatásáról is. 



Bennünket magyarokat főleg a fehér gólyára 

 vonatkozó kísérletek érdekelnek, a melyek azt 

 eredményezték, hogy a Dániából ősszel elvo- 

 nuló gólyák délkeleti irányt követnek, vonu- 

 lási irányuk folytatása egyenesen Magyaror- 

 szágon, illetőleg Erdélyeu vezet keresztül. A 

 megjelölt gólyák közül kettőt Németország- 

 ban ejtettek el, egyet pedig Ausztriában 

 Freistadt közelében, a Kárpátok északnyugati 

 szélén Egy negyedik példány, a mely Eszak- 

 németországban, Weseramban leit fióka korá- 

 ban megjelölve, Nagyszeben vidékén került 

 kézre. 



A dologban az a nevezetes, hogy Magyar- 

 országon a fehérgólya tavaszi átvonulása dél- 

 kelet — északnyugati, őszi átvonulása pedig 

 fordított irányban történik, s hogy ez az át- 

 vonulás igen sokáig, majdnem április végéig 

 tart, a mikor a magyarországi gólyáknak 

 gyakran már fiaik vannak. Ez a késői átvo- 

 nulás Erdélyben is igen szembetűnő ; a sok 

 korai márcziusi adat között szinte élesen meg- 

 határozott csoportot alkotnak :iz április köze- 

 pére eső adatok, a melyeket azután nyomon 

 lehet követni északnyugoti Magyarországon 

 keresztül is. Az irány délkelet-északnyugati. 

 Ezek mellett még igen fontos az a tény, 

 hogy Erdélyben még tömeges a vonulás, 

 északnyugati Magyarországban ellenben már 

 gyér ; Erdélyben még korai és késői adatok 

 vegyesen vannak, északnyugati Magyarország- 

 ban pedig túlnyomóan csak késői adatok 

 vannak : vagyis itt egy bizonyos rész már 

 elvált a többiektől és különálló csoportként 

 folytatja útját hazafelé. Ebből a jelenség- 

 ből már régebben azt következtettük, hogy 

 ezek a késői átvonulok északibb vidékeken 

 fészkelnek, csak azt nem tudtuk, hogy hol ? 



Ezek a vonulási adatok alapján elért ered- 

 mények csodálatosan összevágnak a kísérleti 

 eredményekkel, úgy hogy a kísérletek foko- 

 zásával gyönyörű perspektíva nyílik a kutató 

 előtt. Már az eddigi gyér anyag alapján is 

 majdnem biztosra lehet venni azt, hogy azok 

 a gólyák, a melyek április közepe táján 

 északnyugati irányban vonulnak el Magyar- 



Vögel, über die Vcrnichtungsziiícr der Jungen 

 und über die Veränderungen des Brutgebii't(!s. 



Uns Ungarn interessieren hauptsächlich die 

 Vcrsticlic übt^r den weissen Storch, welche das 

 Resultat ergaben, dass die im Herbste us 

 DiiiKîniark wegziehenden Störche eine süd- 

 östliche Richtung iieluiH'ii ; die I'"(irts(itzung 

 dieser Richtung führt genau über Ungarn, 

 resp. über Erdély. Von den bezeichneten 

 Störchen wurden zwei in Deutschland und 

 einer in Österreich, in der Nähe von Frei- 

 stadt i. Schi, am Nordwestrande der Kar- 

 patlien erlegt. Ein viertes Exemplar, w^elches 

 in Norddeutschland in Weseram als Nestjunges 

 gezeichnet wurde, kam in der Gegend von 

 Xaiji/szehen in die Hand eines Jägers. 



In der Sache ist das das Merkwürdigste, 

 dass der Frülijahrszug des Storches in Ungarn 

 in nordwestlicher, der Herbstzug aber in umge- 

 kehrter Richtung vor sich geht, und dass 

 dieser Zug sehr lange, fast bis Ende April 

 dauert, zu welcher Zeit die ungarischen 

 Störche oft schon Junge haben. Dieser 

 späte Durchzug ist auch in Erdély sehr 

 auliallend ; unter den vielen Märzdaten bil- 

 den die auf Mitte April fallenden eine fast 

 scharf begrenzte Gruppe, welche dann auch 

 durch das nordwestliche Ungarn verfolgt 

 werden können. Die Richtung ist Südost- 

 Nordwest. Ausserdem ist auch noch diejenige 

 Tatsache sehr wichtig, dass der Durchzug 

 in Erdély noch ein massenhafter, im nordwest- 

 lichen Ungarn aber schon ein viel geringerer 

 ist ; in Erdély kommen frühe und späte Daten 

 noch gemischt vor, während im nordwestlichen 

 Ungarn fast nur späte Daten vorkommen ; 

 was soviel bedeutet, dass sich hier ein Teil 

 schon von den übrigen trennte, und als sepa- 

 rate Gruppe seinen Weg nach der Heimat 

 fortsetzt. Aus dieser Erscheinung wurde schon 

 vor längerer Zeit darauf geschlossen, dass 

 diese späten Durchzügler in nördlicheren 

 Gebieten brüten, doch konnte es nicht ent- 

 schieden werden, woV 



Diese auf Grund von Zugsdaten errciciiten 

 Resultate stimmen mit den Erfolgen der Vei- 

 suclu^ wunderbar übereiu, so dass mit der 

 Fortsetzung der Versuche vor dem Forscher 

 eine glänzende Perspektive erscheint. Schon 

 auf Grund des bisherigen geringen Mate- 

 riales kann es fast als sicher angenommen 

 werden, dass diejenigen Störche, welche Mitte 



