343 



orszáf;' í'ölött, azok legalábl» jórészben Észak- 

 néiiietországban és Dániában fészkelnek. Mint- 

 hogy ott későbben tavaszodik, azért későb- 

 ben keresik fül fészkeiket, főbből mindjárt 

 megkapjuk a választ egy régóta fölvetett 

 kérdésre, t. i vájjon egyhuzamban teszik-e 

 meg a vonuló madarak az utat a téli szállás- 

 tól a fészkelési területig, vagy pedig csak 

 lassanként fokról-fokra előrehaladva? A fele- 

 let ezeknek a tényeknek az egybehangzó 

 tanúsága szerint úgy látszik az lesz, hogy 

 legalább a fehér gólya a lehetőség szerint 

 egyhuzamban teszi meg az utat a téli szál- 

 lástól a fészkelési területig, vagyis az észa- 

 kabbra fészkelők késobliai iiaç/yjak el a téli 

 szállást. 



Ezek a kísérletek még egy másik igen 

 nevezetes eredménnyel kecsegtetnek t. i. avval, 

 hogy a vvniüúk — legalább a fehér gólyák — 

 vonulás közben nagyjában változatlanul meg- 

 lartják irányukat. Legalább a Dániától Erdé- 

 lyig vezető nagy távolságon a vonulási irány 

 nem változott, mutatja ezt nemcsak az eddig 

 ismeretes végállomás, t. i. Nagyszeben, hanem 

 tanúskodnak róla a közbeeső állomások is, 

 a hol szintén találtak ilyen megjelölt gólyá- 

 kat — valamennyi egy délkelet-északnyugati 

 irányban lialadó keskeny csílsban fekszik. 

 Evvel mindjárt meg van adva a téli szállás 

 iránya is, — a délkeleti irány egyenes meg- 

 hosszabbítása Görögország és Kisázsia part- 

 vidékei mentén s az aegaei tengeren át a 

 Nilus völgyétől keletre fekvő vidékeket Indiáig 

 bezárólag jelöli meg téli szállásul, vagyis 

 azokat a teriileteket, a hol tényleg óriási 

 gólyavonulásokat észleltek eddig is az utazók. 



Csak mint nevezetes esetet kommentár 

 nélkül fölemlítem azt, hogy a AVeseramban 

 megjelölt fiatal gólya jóval későbben, egyedül 

 indult első útjára a téli szállás felé, s a 

 helyes irányt kimidathatőlag vezető nélkül is 

 eltalálta. 



Mindezeket a kérdéseket természetesen csak 

 akkín- lehet részletesebben tárgyalni, ha a 

 további kísérletek szélesebb alapot nyúj- 

 tanak. Nagyon biztató erre nézve az, hogy 

 Kossittenben, a német madármegfigyelő állo- 

 máson az 190(1. évi jelentés értelmében szin- 



April in nordwestlicher Richtung über Ungarn 

 hinwegziehen, wenigstens zum grössten Teile 

 in Norddeutschland und in Dänemark brüten. 

 Da der t^rühling dort später eintritt, suchen 

 sie auch ihre dortigen Nester später auf. 

 Daraus erhalten wir auch zugleich die Ant- 

 wort auf eine schon längst aufgeworfene Frage, 

 ob nändich die ziehenden Vögel den Weg 

 vom Wintenpiartiere zu den Bnitsti'llen in 

 einer Tour oder allmählich vorrückend zurück- 

 legen. Die Antwort wird auf (ìriiud des ein- 

 stimmigen Zeugnisses dieser Tatsachen wahr- 

 scheinlich so lauten, dass wenigstens der weisse 

 Storch den Weg vom Winter(|uartiere bis zu 

 d(!n Brutstellen in einer Tour zurücklegt, d. i., 

 dass die nördlicher brütenden das Winter- 

 quartier später rwrlassen. 



Diese Versuche verheissen noch ein an- 

 deres sehr wichtiges Resultat, das nändich, 

 dass die ziehenden Vögel — wenigstens die 

 weissen Störche — während des Zuges im 

 Grossen und Ganzen die Zugsrichtung nicht 

 verändern. Wenigstens unterliegt die Richtung 

 auf der weiten Strecke von Dänemark bis 

 Erdély keiner Veränderung, dafür spricht nicht 

 nur die bisher bekannte Endstation, nämlich 

 Nagyszeben, sondern es wird auch durch die 

 Zwischenstationen, wo ebenfalls gezeichnete 

 Störche gefunden wurden, bezeugt : sämtliche 

 liegen in einem von Südost nach Nordwest 

 gerichteten sehmalen Streifen. Damit ist aber 

 auch gleich die Richtung des Winterquartieres 

 gegeben — die gerade l"'ortsetznng der süd- 

 östlichen Richtung geht dem Strande von 

 Kleinasien und Griechenland entlang und 

 umfasst die Läiiderkomplexe östlich des Nil- 

 tales bis iidilusive Indien, also jene Gebiete, 

 wo auch schon bisher kolossale Storchzüge 

 beobachtet wurden. 



Nur als merkwürdige Tatsache möchte ich 

 oliiu- v^'eiteren Kommentar noch das erwäh- 

 nen, dass der in Weseram gezeichnete junge 

 Storch viel später als seine Gefährten ailein 

 seinen Weg nach dem Winterquartiere machte, 

 und dass er die richtige Zugsrichtung nach- 

 weisbar ohne Führer auffand. 



Alle diese Fragen können natürlicherweise 

 erst dann eingehend erörtert werden, wenn 

 die weiteren Versuche eine ausreichendere 

 Grundlage bieten werden. Diesbezüglich be- 

 sitzen wir das vielverheissende Versprechen 

 der deutschen Vogelwarte iu Rossitten in dem 



