16 



Da kun faa Stykker af den lille Form i Vinterdragt foreligge, 

 kan intet sikkert siges om Farveforskel i denne Dragt; det 

 synes, som om de typiske Ryler ere mørkere graabrunlige paa 

 Ryggen end de Stykker, der, dels paa Grund af ringe Størrelse, 

 ere henregnede til den lille Race og dels ere ansete for herhen 

 hørende, fordi de vise frembrydende rødlige Fjer af Yngle- 

 dragten, men da de altsaa ere fra Foraarstiden, skyldes den 

 tilsyneladende lysere Rygfarve maaske Falmning. — 



Da det Brehm'ske Typestykke fra Rugen ikke har foreligget 

 ved denne Undersøgelse, kan noget udtømmende Bevis for Be- 

 rettigelsen af Racen schinzii ikke siges hermed at være ført, men 

 det synes ganske sikkert, at vore ynglende Ryler ere mindre og 

 lysere end typiske, og de svare saa nøje til Brehms Beskrivelse 

 af schinzii, at det vilde være utænkeligt at anvende et andet 

 Navn for dem end hans. Der er en aldeles overvejende Sand- 

 synlighed for, at denne lille Race bebor Østersøens Kyster og 

 Øerne deri, endog op til Øland og Gotland, medens den typiske 

 Ryle, der er større og kraftigere farvet, bebor Nordsverige, Nord- 

 Rusland og vel ogsaa Vest-Siberien ; thi det vil vistnok vise sig 

 langt vanskeligere at skelne mellem vest-siberiske og typiske 

 Ryler, end mellem disse og baltiske; Berettigelsen til at anvende 

 Navnet schinzii for disse sidste er sikkert større end den, hvor- 

 med Navnet pusilla anvendes for de vestsiberiske. 



Denne Opfattelse finder Støtte i følgende Udtalelser af Palmen 

 og v. Homeyer (Verbreitung der Hunner-, Sumpf- u. Wasser- 

 Vosel Finnlands, Journal fur Ornith., Jahrg. XXIV, 1876, Side 48 

 og Beitråge zur Kenntniss der Vogel Ostsibiriens und des Amur- 

 landes, ibid., Jahrg. XVIII, 1870, Side 425) : »Es ist bemerkens- 

 werth, dass nur die grossere Form, Tringa alpina, in unserem 

 Gebiete, (Finnland), und zwar nur hoch im Norden, briitet, obgleich 

 dieselbe in Massen durchzieht. Es ist nåmlich das Vorkommen 

 in Mittel-Europa ein ganz anderes. In Holland und an der 

 deutschen Niederung soli nåmlich nur Tr. Schinzii nisten und 

 in nordlicher Richtung gegen die pommersche Kuste hin immer 

 håufiger werden. Wahrscheinlich erstreckt sich die Brutzone 

 dieser Art noch bis England, Danemark, bis in das sudliche 

 Schweden und die Ostseeprovinzen, in welehen Låndern man 

 die beiden Formen nicht geniigend zu unterscheiden scheint. 

 Genauere zukiinftige Beobachtungen werden wohl beståtigen, 

 dass die lndividuen, welche in diesen Gegenden wirklich regel- 



