27 



Alle de gamle Fugle i denne Række kunne siges at være 

 dybt blaasorte i Fjerglansen; mellem grønlandske og de øvrige 

 er ingen Forskel at opdage i saa Henseende. Unge Skarver i 

 brunlig Dragt med hvid Underside findes baade fra Island og 

 Grønland; den mørkeste yngre Fugl er fra Grønland. løvrigt 

 skulle Skarver med hvid Underside ogsaa kunne ses paa Yngle- 

 plads, jfr. British Birds Vol. III, IV og VI. 



Hvad Næbbets Sværhed angaar, er der en betydelig Sving- 

 ning; de største og stærkeste Næb have de to færøiske Fugle, 

 men næsten lige saa kraftige Næb ses hos islandske, norske og 

 grønlandske Fugle; noget svagere se de skotske Fugles ud, — 

 naturligvis sammenholdte med andre Hunners. Største og 

 mindste Længde i denne Række er 85 mm hos en færøisk Han 

 og 70 mm hos 1 norsk og 1 grønlandsk; for Hunnernes Ved- 

 kommende 73 mm hos en grønlandsk og 65 mm hos en norsk. 



Største og mindste Vingelængde hos c? 370 (norsk) — 344 (norsk) 



— - ? 348 (islandsk) — 321 (norsk). 



Da nu for Tiden ingen Skarver yngle i Sverige (jfr. Hartert 

 1. c, Side 1387, Fodnote), anvendes Linnés Navn carbo for den 

 paa Klipper ved det nordlige Atlanterhavs Kyster rugende Skarv; 

 dens Yngleomraade strækker sig fra det nordøstlige Nordamerika 

 (syd paa til Nova Scotia), Grønland, Island, Færøerne, de brit- 

 tiske Øer, Norge og østpaa langs Ishavskysten, Kola o. s. v. 



Den mindre Form, subcormoramis , med hvilken Hartert 

 forener Brehms arboreus, har Ynglepladser i Holland , Donau- 

 egnene, Mellem- og Sydevropa, Østersøprovinserne og østpaa til 



