HVEPSEVAAGEN I FANGENSKAB 



H. GODSKE-NIELSEN 



I Slutningen af Maj 1921 blev to 

 gamle Hvepsevaager (Pernis apivorus) 

 taget levende i Silkeborg Vesterskov, 

 idet de, rimeligvis under Kamp, var 

 kommet til at hænge sammen, og jeg 

 var saa heldig at erhverve dem. Jeg 

 har berettet om dette sjældne Tilfælde 

 i »Dansk Jagttidende« for Juni, og jeg 

 var af den Mening, at det var to gamle 

 Hanner, da de begge havde dueblaa 

 Hoveder, den ene dog mere end den 

 anden. 



Efter at jeg har haft dem i Bur si- 

 den da indtil nu sidst i August, da 

 jeg har ladet dem flyve, maa jeg imidlertid antage, at den ene, 

 et smukt ensfarvet mørkebrunt Eksemplar, er en Hun; Naumann 

 skriver da ogsaa, at meget gamle Hunner kan faa Hannens 

 karakteristiske Hovedfarve. De var ogsaa helt forskellige 

 af Karakter, Hunnen herskesyg og husholderisk profitlig, saaledes 

 at jeg, da de efter 3 — 4 Ugers Forløb var blevet tamme, maatte 

 sørge for, at Hannen først fik sin Æde, da den ellers ingenting 

 havde faa et, eller ogsaa Hunnen var blevet overfodret. Ogsaa 

 Sangstemmerne var forskellige, hvis man tør bruge saa fint et 

 Udtryk for de L^de, de gav fra sig; medens der var en nogen- 

 lunde melodisk Klang i Hannens Ky — it, som den hyppigt lod 

 høre, hver Gang jeg viste mig i Nærheden af Buret, havde 

 Hunnen nogle voldsomt falske Toner, som den kun lod høre, 

 naar den var meget sulten. 



Hunnen satte sig altid tidligt til Ro med Hovedet godt gemt 

 under Rygfjerene, medens jeg aldrig kunde overraske Hannen i 

 denne Stilling. Skønt altsaa Hunnen Dagen igennem var den 

 mest foretagsomme og nidkære, var det en Selvfølge, at Hannen 

 alligevel var Beskytteren. 



