FRA FUGLEMÆRKNINGSSTATIONEN I VIBORG. 



(H. CHR. C. MOKTENSENf.) 



MÆRKEDE HEJRER. 



(ARD EA CINEREA.) 



SYLV. MATTHIAS SAXTORPH. 



MED INDLEDENDE BEMÆRKNINGER AF H. CHR. C. MORTENSEN 1 . 



Som Barn kom jeg jævnlig ud til »Hejrebakken« i Lille 

 Hareskov ved Sydøstenden af Søndersø. Det var længe, før Vand- 

 værket, som Kjøbenhavns Kommune nu har anlagt der i Nær- 

 heden, blev bygget; der kom i de Aar ikke mange Mennesker 

 paa det Sted, saa der var idyllisk Fred og Ro under de mægtige 

 Bøge paa Bakkens Top. Der boede den Gang en Koloni af 

 Hejrer i Træerne, og vi Drenge nærmede os altid saa stille, som 

 vi kunde, den interessante Plads for om muligt at faa nogle af 

 Fuglene at se. Allerede i nogen Afstand kunde man høre en 

 besynderlig, ivrig Snakken eller som et rapt Skænderi af klap- 

 rende og skrattende Smækkelyde oppe i de nøgne Trætoppe — 

 Hejrerne havde jo baade Æg og Unger, længe før Bøgen sprang 

 ud — men den hørte op efterhaanden, som vi kom listende, og 

 naar vi var naaet hen under Træerne, fløj der altid en Del Hejrer 

 op, hvad enten de nu havde siddet paa Grenene, eller de blev 

 jaget af Rederne. Med den lange, tynde Hals strakt lige til Vejrs 

 for de op, men de var ikke kommet ret højt op over Træernes 

 Kroner, før de lagde Halsen dobbelt og arbejdede sig bort med 

 tunge Vingeslag, gerne i Retning af Søen. Undertiden kunde vi 

 finde vidunderlig blaa Æggeskaller i det korte, visne Græs 

 mellem Træerne, og der kunde være stærkt overkalket af Eks- 

 krementer oppe om Rederne. 



Med Forbavselse og Beundring hørte jeg, at et ungt Menneske 

 fra det nærliggende Jonstrup Seminarium en Gang var klatret 

 op til en af Hejrerederne; man kunde næsten ikke tro det mu- 

 ligt, for der var ingen Grene før højt, højt oppe, og de haarde, 

 glatte Stammer var saa vældige, at en Mand ikke kunde favne 



1 Blandt Mortensens efterladte Arbejder fandtes folgende Indledning til det 

 paatænkte Arbejde om mærkede Hejrer; den gengives her efter Manuskriptet. 



