Néhány madár lépének szerkezetéről, 



különös tekintettel a Schweigger-Seidel-ftlo 



hajszálérburokra. 



Irta: DR. Greschik Jenő, I. assistens. 



1 táblával és 3 szövegrajzzal. 



A Magyar Királyi Ornithologiai Központ szövettani laboratóriumából. 



A lép, a régiek «mysterii plenum organon»-ja az újabb kutatások 

 következtében mindinkább veszít rejtélyességéből. A sokáig élénken vita- 

 tott kérdés, vájjon a szervben zárt vagy megszakított (intermediär) vér- 

 áramlás van-e, ma megoldottnak tekinthető. Mollier (1910, 1911) kuta- 

 tásai világosan kiderítették, hogy az emlősök vénás hajszálérfala a pulpa 

 hálózata felé nincsen élesen elhatárolva és ennélfogva intermediär vér- 

 keringés van jelen. 



A legtöbb munka az emlősök lépével foglalkozik. Az alsóbbrendű 

 gerincesek lépet kevésbbé vizsgálták meg tüzetesebben, legkevésbbé a 

 halakét. A madárlép e tekintetben még jól járt. Szöveti szerkezetét már 

 többször vizsgálták. Régebbi és újabbi időben különösen a hajszálér- 

 burok irányította a búvárok figyelmét a madárlépre, melyet Billroth 

 (1857) épen a madárlépben fedezett föl. Később Sch\\"eigger-Seidel(1863) 

 ezt a képződményt a sertésben és az emberben is megtalálta s ma álta- 

 lában ScHWEiGGER-SEiDEL-féle hajszálérburoknak nevezik. A régebbi 

 szerzők közül, akik a madárlép szerkezetével foglalkoztak, fölemlítendők : 

 Schaffner (1849), Remak (1852), Ecker (1853), Gray (1854), Billroth 

 (1857), Leydiq (1857), Timm (1863), Müller W. (1865), Stoff és Hasse 

 (1872), az újabbak közül különösen Hoyer (1892— 1894), Whiting (1893), 

 Lehrell (1903) és Jolly (1908, 1911). 84 madárfaj lépének nagyságáról, 

 alakjáról és súlyáról Magnan és Riboisiere (1911) egy dolgozata szól, 

 tekintet nélkül a belső szerkezetre és az irodalomra. A madárlép fejlő- 

 désével is több szerző foglalkozott, így Woit (1897), Tonkoff (1899— 

 1900), Pinto (1904), Poso (1906), Gianelli (1909) stb. A vértestecskék- 

 ről Pétrone (1889) és Jolly (1911) írt. A madárlép idegeit Monti 

 (1898—1899) vizsgálta. 



Anyag és módszer. 

 Vizsgálataim a meggyvágó (Coccothraustes coccothraustes L.), a házi 

 veréb (Passer domesticus L.) és a fekete rigó (Turdus merula L.) lépére 

 vonatkoznak. Összehasonlításul a foltos szalamandra (Salamandra macu- 



