NÉHÁNY MADÁR LÉPÉNEK SZERKEZETÉRŐL 11,9 



Egy alig anyányi háziveréb fiókában JVlALiMOHi-féle testecskéket egy- 

 általában nem, vagy csak kezdeményeket találtam. Már Müller W. (1865) 

 ismerte ezt, mert munkájában említi, hogy felnőtt és jól táplált mada- 

 rakban talált MALPiGHi-féle testecskéket, de néhány fiatalban nem. Egy 

 nagyon lesoványodott gólya lépében is hiányoztak és ebből azt követ- 

 keztette, «hogy a valódi folliculusok jelenléte a madarak lépében a fej- 

 lettségtől és talán az állatok tápláltságától is függ». Hoyer (18Q4) is 

 megjegyzi: nem valószínűtlen, hogy a MALPiGHi-féle testecskék nagy- 

 ságát a kor és táplálék befolyásolja. Tellyesniczky (1906) szerint 

 embryonalis lépben nincsenek jól látható testecskék. Minden valószí- 

 nűség amellett szól, hogy a MALPiGHi-féle testecskék múló képződ- 

 mények. 



A Schweigger-Seidel-féle hajszálérburok. 



Az artériás vérpálya végső elágazásai mentén a madárlépben igen 

 elterjedt sajátságos ellipsoid vagy orsóalakú képződményekre akadunk. 

 Ezek a ScHWEiOGER-SEiDEL-féle hajszálérburkok. Billroth (1857) a bur- 

 kokat épen a madárlépen fedezte föl és így tulajdonképen BiLLROTH-féle 

 hajszálérburkoknak kellene őket nevezni. 1863-ban Schweigger-Seidel 

 megtalálta a sertésben és az emberben is, később az ő nevét kapták. Mint- 

 hogy a ScHWEiGGER-SEiDEL-féle hajszálérburok név ma az irodalomban 

 széltében elterjedt, megtartjuk a madarak számára is. Ezt a burkot újabb 

 időben az emlősökben és a madarakban is ismételten megvizsgálták 

 anélkül, hogy fölépítését illetőleg végleges eredményre jutottak volna. 

 Még kevesebbet tudunk élettani működéséről. 



Ha egy centralis artériaágat követünk, nemsokára látjuk, hogy bel- 

 seje tetemesen megszűkül és elágazódul kezd. Az előbb még mind a 

 három réteget magában foglaló artéria lassanként elveszti rétegeit és 

 praecapillarissá válik. Ez azután a burokartériába megy át, tudniillik 

 olyan hajszálérbe, mely a ScHWEiGGER-SEiDEL-féle burkon belül fekszik. 

 A hajszálérrel és a burokkal tüzetesebben óhajtunk foglalkozni. Azon- 

 ban előbb néhány általános megjegyzést fűzök a burokartéria belvilágá- 

 nak nagyságához. 



Az irodalom említi, például Weidenreich (1901) az ember lépéből, 

 hogy a burokartéria belvilágának nagysága nagyon állandó. Weiden- 

 reich azt találta, hogy a belső átmérő csak 1—2 ji-os határok között 

 ingadozik. Ezzel szemben a pulpaartéria (a buroktól centrálisán) kétszer- 

 háromszor szélesebb és vörös vérsejtekkel van megtömve, a burokban 

 pedig csak egy sorban vannak a vörös vérsejtek. Jolly (1911) is azt 

 hiszi, hogy a madarakban a burkon belüli artéria belseje egy vörös vér- 

 sejt átmérőjére csökken. Ezt vizsgálataim alapján a madarakra nézve 

 határozottan tagadnom kell. Ellenkezőleg azt találtam, hogy a burkon 



