130 GRESCHIK JENŐ 



vannak. A burok hajszálere ezekbe a vénás űrökbe folytatódik, még pedig 

 vagy úgy, hogy a burokból való kilépés után egy szakaszon még úgy- 

 nevezett végartéria különböztethető meg, vagy a burokhajszálér vég- 

 artéria nélkül torkollik be. A végartériának vagy helyesebben végcapil- 

 larisnak igen vékony, csak endothellel bélelt fala van. Ennek az endo- 

 thelnek a magvai kezdetben még hasonlítanak a hajszálérburok endo- 

 theljének magvaihoz, azonban nemsokára ellaposodnak, hosszúkássá vál- 

 nak, mint a vénás hajszálerek magvai. A vénás hajszálerek gyakran 

 tágabb, néha hosszúkás, szabálytalan alakú űrök. Ilyen űrbe több külön- 

 böző hajszálérburokból származó véredény torkollik. A vénás hajszál- 

 erekben cserélődik ki a vér a pulpa elemeivel. 



Az artériás és vénás hajszálerek közötti összefüggésről a madárlép- 

 ben az irodalmi adatokból a következőket említem meg. Billroth (1857) 

 azt találta, hogy a hajszálerek a pulpa «cavernosus hálózatába» torkol- 

 nak. Timm (1863) sűrű hajszálérhálózatot látott a MALPiOHi-féle testecs- 

 kék környékén. Az artériás hajszálerek egyenesen a pulpa hajszálrend- 

 szerébe nyílnak. Müller W, (1865) szerint a hajszálerek vagy közvetet- 

 lenűl zárt fallal torkolnak a vénákba vagy pedig az összekötőágak nin- 

 csenek teljesen elhatárolva. Ezek az összekötőágak injiciálás alkalmával 

 rövid oldaláramocskákat bocsátanak a pulpa vérpályája felé. Az injiciáló 

 anyag a hajszálér mintegy szétrostolódott végéből a pulpa űréibe folyik. 

 A pulpa elemei között fekvő áramocskákból származnak a vénák áttört 

 véggel. Stoff és Hasse (1872) azt találták, hogy a hajszálerek a tyúk- 

 ban, verébben, sólyomban, kacsában és galambban lacunas, falnélküli 

 űrök segélyével torkollnak a vénákba. Hoyer (1894) szerint a capillari- 

 sok egyenesen a vénás űrökbe nyílnak anélkül, hogy lacunas pályák 

 közbeiktatva volnának, de megjegyzi, hogy vannak helyek, melyek 

 nagyon rövid, lacunas pályáknak tekinthetők. A vénás űröknek nagyon 

 vékony, helyenként magvat tartalmazó faluk van. Anastomosákat a «fino- 

 mabb vénák» között Hoyer nem látott. Jolly (1911) az artériába történt 

 injiciálás után ugyan a legfinomabb artériaágakat is megtöltve találta, 

 átmenetet a vénákba azonban nem észlelt. A burokból kilépő artériás 

 hajszálér vérrel telt űrökbe nyílik. Jolly valószínűnek tartja, hogy ezek 

 az űrök a vénákkal összefüggnek. 



Mint a föntebbiekből látható, úgyszólván valamennyi szerző az artériák 

 és vénák közötti egyenes átmenet mellett van. Tényleg ez az átmenet 

 a madárlépben igen világosan követhető, úgy hogy e tekintetben — 

 az esetleges lacunas űröket a vénarendszerhez számítva — kétség nem 

 állhat fönn. Nem az artériák szétrostolódása következtében jut a vér 

 a pulpába, hanem a vénás hajszálereken át. Ez utóbbiaknak a fala ugyanis 

 a madárlépben is át van törve. A falat rendkívül vékony endothcl képezi, 

 melyben hézagok vannak. Ennek folytán a vénás hajszáleret tulajdonké- 



