AZ ELSŐ MAGYAR PRAEGLACIALIS íMADÁRFAUNA 163 



alapján. A kérdéses fogoly humerusról szólva, megjegyzi Freudenberg 

 a táblamagyarázatbaii : «ist ev. Syrrhaptes», a mire azonban ezen a helyen 

 határozott tagadással felelek. 



Magyarország egyetlen eddig ismert praeglacialis madármaradvá- 

 nyát: Anser sp. Toula említi Brassó praeglacialis faunájából. i 



A többi eddig ismert praeglacialis faunákban madár tudtommal 

 nem szerepel. Ellenben gazdag praeglacialis madárfaunára akadtak a 

 morvaországi Zidenicen Knies J. és Capek V., a mint ezt levéli és szóbeli 

 közlésükből tudom ; ez az anyag azonban most van feldolgozás alatt. 



Hedinqer említ még a württembergi Heppenloch praeglacialis fauná- 

 jában kisebb madarakat («Kleinere Vögel») minden további meghatáro- 

 zás nélkül.2 



A midőn még kitérek Australia post-tertiär faunájára, teszem ezt 

 tisztán azért, mert De Vis-nek e leletei egyidőseknek vehetők a mi praegla- 

 cialis faunáinkkal; egyelőre természetszerűleg semmi származástani 

 vagy zoogeographiai kapcsolatról szó sem lehet. 



C. W. De Vis Chinchilla (Queensland) «Darling Down»-jából 

 Nyroca australis GLD.-n kívül leír új fajokat : Anas elapsa, Dendrocygna 

 validipennis, Porphyrio (?) reperta, Oallinula strenuipes, Fulica prior, 

 Plotus parvus, Xenorhynclms nanus, Dromaeus patrícius és egy túzok- 

 félét (Otitidae gen. ind.)ß 



Ugyanő a Lake Eyre környékéről leír a «Darling Down»-bóI eredő 

 leletekhez hasonló megtartású, nemcsak kihalt fajokat, de genusokat is. 

 E leletek geológiai kora Gregory szerint «Pliocene or Early Pleistocene 

 age». Itt is előfordul a már ismert Xenorhynchus nanus, ezenkívül három 

 ragadozó, egy galambféle, egy «limicolae», három gólyaféle, egy ibis, 

 hét récefaj, öt evezőslábú és a Dromaeus patricius.^ 



Magyar földről a leggazdagabb praeglacialis leletek eddig a Nagy- 

 várad melletti Püspökfürdő mészkövéből és a Villányi hegységből kerül- 

 tek ki. A püspökfürdői lelet madármaradványai oly nagyszámúak, hogy 

 hosszabb tanulmányozást és a rendelkezésemre állónál gazdagabb össze- 

 hasonlító anyagot igényelnek, ezért tervbe is van véve a leletnek a 

 dresdeni, berlini és leideni csontgyüjtemények alapján leendő tanulmá- 

 nyozása. 



» ToULA, F., Diluviale Säugethierreste etc. Ehik, Gy. («A brassói preglaciális 

 fauna.» Földtani Közlöny XLIII. 1913 p. 33.) nyomán idézve. 



2 Hedinqer, a., Die Höhlenfunde aus dem Heppenloch. Jahresh. d. Ver, f. vaterl 

 Naturk. Württemberg. Jahrg. 37. 1891. p. 1—14. 



3 De Vis, C. W., A glimpse of the Post-tertiary Avifauna of Queensland. Proc. 

 Linn. Soc. N. S. Wales. Ser 2. Vol 3. p. 1277-1292, pi. XXXIII— XXXVI. 



< De Vis, C. W., A Contribution to the knowledge of the extinct Avifauna of Aus- 

 tralia. Ann. Queensl. Mus. No. 6. p. 3—25, pi. I— IX. 



11* 



