FOSSILIS KAG^• FÜLESBAGOLY ÉS LGVÉB MADÁRMAÍMDVÁNVOK 179 



nyomán Milne-Ed wards i és Lydekker,2 Portugáliából Harlé,3 az appenini 

 félszigetről Milne-Edwards,"* Portiss és Regalia mutatták ki. Regalia 6 a 

 Grotte dei Colombi (Isola Palmaria, Spezia) pleistocaenjéből Bubo maxi- 

 mus var. maior-i ír le. Ha Regalia adata nem egy vén hím buhu csont- 

 jára van alapítva, hanem tényleg a buhu nagy varietására, a mi nem más, 

 mint a Közép-Ázsiában és délkeleti Oroszországban élő Bubo turkonianus 

 EvERSM. = Bubo bubo turkomanus, úgy a Colombi-barlangbeli buhu- 

 lelet zoogeographiai szempontból igen nagy jelentőségű. 



Végezetül Németország és Ausztria pleistocaenjéből is ismerjük 

 SCHL0SSER,7 WoLDRiCH 8 és Capek ^ vizsgálatai nyomán. 



A Herman Ottó-barlangban talált buhu-csüddel immár a harmadik 

 nagy ragadozó madár került ki a borsodi Bükk barlangjainak pleistocaen- 

 jéből. Mind a három: a Szeleta-barlangi szakállas saskeselyű (Gypaëtus 

 barbatus L.), a puskaporosi rétisas (Halía'étus albicílla L.) és a Herman- 

 barlangi buhu (Buba maximus Flemm.) klasszikusan ép maradványok 

 alapján határoztatott meg. 



A pleistocaen rétegeket borito alluvialis, fekete culturrétegből a vetési 

 lúd lAnser fabalís L.) egy jó megtartású baloldali felkarcsontja került ki. 



A Herman Ottó-barlang felső nyílásának sárga pleistocaen agya- 

 gából is kerültek ki madárcsontok. Az eddig kiásott anyagból a kö- 

 vetkező madármaradványok voltak meghatározhatók: 



Anas boschas L. Jobb csüdjének proximalis epiphysise. 



Cerchneis tinnunculus (L.) Ép bal ulna, hossza ÓOS mm. 



' Milne-Edwards, a., Observations sur les oiseaux dont les ossements out été 

 trouves dans les cavernes du Sud-Ouest de la France. Matériaux pour l'hist. prim, et 

 nat. de l'homme. XI. Ser. 2. T. VI. 1875. pp. 473—503. 



2 Lydekker, r.. Catalogue of Fossil Birds in the British Museum. London. 

 1891. p. 14. 



3 Harlé, e.. Les mammifères et oiseaux quaternaires connus jusqu'ici en Portugal 

 etc. Comm. Serv. Qeol. Portugal. T. Vili. 1910. p. 22—85. 



■» MiLNE Edwards, A. Recherches anatom. et paléont. sur les oiseaux Fossiles de la 

 France etc. Tom. 11. p. 595. 



5 PORTIS, A., Contribuzioni alla storia fisica del bacino di Roma. Part VI. Libro 

 II. 1900. p. 170-240. 



6 Regalia, E., Avifauna Fossili Italiane. Avicula (Siena) XI. 1907. p. 49—54, 79—84. 



7 Schlosser, M., Die Bären oder Tischoferhöhle im Kaisertal bei Kufstein. Abh. d. 

 d. K. bay. Akad. III. Kl. München XXIV. Abt. II. p. 385-506. és Schlosser M., 

 Obermaier H. u, Fraunholz I, Die Kastlhäng-Höhle, eine Renntierjägerstation im 

 bayerischen Altmühltale. Beitr. zur Anthr. u. Urg. Bayerns. Band XVIII. 1911. p. 119—164. 



8 Woldrich K., Reste diluvialer Faunen und des Menschen aus dem Waldviertel 

 Niederösterreich. Denkschr. d. Kais. Akad. Math. Naturw. Kl. Band LX. 1893. Wien, p. 

 575—622. és Beiträge zur diluvialen Fauna der mährischen Höhlen. Verh. d. K. K. Geol. 

 Reichsanst. Wien. Bd. 1880. p. 284—287. 



^ Capek V., Über Funde diluvialer Vögel aus Mähren. Verh. d. v. intern, ornith. 

 kongr. Berlin, 1911. p. 936—942. 



12 



