FOSSILIS NAGY FÜLESBAGOLY ÉS EGYÉB iWADÁRMARADVÁNYOK 181 



rán.i HiLLEBRAND pontosan vázolt szelvénye szerint (1. Barlangkutatás I. kö t 

 4. füz. pag. 157.) a barlang kitöltését fedő barnás-fekete humus alatt 

 neolithicumot tartalmazó szíjrkés-barnás agyagréteg húzódott; ez alatt 

 települtek a pleistocaen korú agyagrétegek. Ezeknek legfelső, sárgás- 

 szürke agyaga magdalénien, az ezt követő sárga agyagréteg felső részé- 

 ben szintén magdalénien, alsó részében solutréen (?), alsó, barnás agyaga 

 pedig protosolutréen tipusú kőeszközöket tartalmazott. A legalsó, plas- 

 tikus sárga agyag meddő volt. 



Dr. Kormos Tivadar a barlang fossilis csontmaradványaiban huszon- 

 négy emlősfajt határozott meg; fontosabb fajok a Rhinoceros antiquitatis, 

 a mely valamennyi negyedkori rétegből előkerült, a tarándszarvas (Rangi- 

 fer tarandus), a mely a legfelső pleistocaen magdalenien szakában ural- 

 kodik, lefelé pedig egyre ritkul, a barlangi medve (Ursus spelaeus) és a 

 barlangi hiéna (Hyaena spelaea). 



A barlangi medve Hillebrand megfigyelései szerint csak az alsó 

 rétegekben gyakori, a sárgás-szürke rétegből pedig teljesen hiányzik; a 

 barlangi hiéna pedig még előbb hal ki. Az emlősfaunában a lemming 

 (Dicrostonyx torquatus) képviseli az arktikus tundra, a pocoknyul (Ocho- 

 tona sp.) és a vádló (Equus caballus) pedig a subarktikus steppe állat- 

 világát. 



Az emlősmaradványokon kívül madárcsontok is kerültek kisebb 

 számban a barlangból. 



A magdalénien tipusú kőeszközöket tartalmazó legfelső pleistocaen 

 korú rétegben, a sárgás-szürke agyagban egyetlen jobboldali ép, 29 mm. 

 hosszú felkarcsont (humerus) a seregélyt (Sturnus vulgaris L.) képviseli. 



A felső részében magdalénien, alsó részében solutréen (?) jellegű 

 sárga agyagból már több madármaradvány került ki. 



Ezek közül egy sérült jobboldali csüd (tarsometatarsus) a vörös- 

 vércsét (Cerchneis tinnunculus L.) képviseli. Egy jobboldali humerus 

 proximalis epiphysise rendkívül erős nyirfajd- kakast (Tetrao tetrix L.) 

 képvisel ; egy bal felkarcsont (humerus), hollóorrcsont (coracoid), továbbá 

 bal combcsont (femur), sípcsont (tibia) és medence töredéke, végül alsó 

 csőrkáva a havasi hófajd (Lagopus miitus Mont.) maradványa. Egy ép 

 jobboldali szárnyközépcsont (os metacarpi) és ugyancsak jobboldali csüd- 

 töredék a havasi csókát (Pyrrhocorax alpinus Vieill.), egy baloldali 

 szárnyközépcsont töredéke pedig a húrosrigót (Tardus viscivorus L.) 

 képviseli. 



A kiskevélyi-barlag pleistocaen-korú agyagrétegeiből ezek szerint 

 összesen hat madárfaj került ki, ú. m. : 



Cerchneis tinnunculus L. 



1 Hillebrand,]., A Kiskevélyi-barlangban 1912. évben végzett ásatások eredményei. 

 Barlangkutatás I. köL, 4. füz. 1913. p. 153—163. és 1914. p. 115—116. 



