FOSSILIS NAGY FÜLESBAGOLY ÉS EGYÉB MADÁRMARADVÁ^■^■OK 185 



öarrulus glandaríus L. A szajkót egyetlen csüd képviseli, épen 

 úgy, mint az 



Antlius triviális LA, az erdei pipist. 



Tardus pilaris L. A fenyőrigót ulna, metacarpus, femur, tibia és 

 csüd alapján határoztam meg. 



A felsoroltakon kívül találtam egy a meghatározhatatlanságig juve- 

 nalis csüdöt (Passeriformes) és egy a havasi csókáénál nagyobb cora- 

 coidot, a mely azonban közelebb áll a rigókhoz; összehasonlító anyag 

 hiánya miatt azonban egyelőre nem volt meghatározható. 



A csontok — a siketfajd, havasi hófajd és 2 havasi szajkó marad- 

 ványon kívül, a melyek orosz endre gyűjtései — a kolozsvári egyetem 

 geo-palaeontologiai intézetének gyűjteményében vannak elhelyezve. A bi- 

 zonytalan hollóorrcsont egyelőre az ornithologiai központban maradt. 



A hidegszamosi csontbarlang madárfaunájának érdekes összetétele, 

 különösen a nagyszámú havasi szajkó maradványokkal minden figyel- 

 münket fölkeltik Erdély további barlangi leletei iránt. 



A tatai őskőkori telep madarai. 



A komárommegyei Tata mésztufabányájának gazdag gerinczes-leletei 

 között három madárcsont is akadt. A mésztufabánya bal, északi oldalán 

 emelkedő mésztufatömb alatt elterülő löszrétegből dr. Kormos Tivadar, a 

 lelőhely kutatója, több madártojás-héjdarabot említ, i a melyek azonban 

 még behatóbb tanulmányt igényelnek. Magából a mésztufából Kormos— 

 Capek V. meghatározása alapján — egy nyirf aj d- kakas hollóorrcsont-tö- 

 redékét közli. 



Amióta KoRMOS-nak a tatai őskőkori telepről írott összefoglaló 

 monográfiája megjelent, még két madárcsont gyúlt Tatáról. Az egyik — 

 a mely ugyancsak a mésztufából ered — egy nappali ragadozó jobboldali 

 sipcsontjának (tibia) distalis epiphysise. Ez vizsgálataim szerint a kékes 

 rétihéja (Circus cyaneus L.) maradványa. 



Dr. Kormos Tivadar 1913-ban, a mikor újólag gyűjtött Tatán, a 

 bánya tóparti részének pleistocaen kitöltéseiből még egy madárcsontot 

 hozott magával. Ez a baloldali hollóorrcsont, a melynek csupán proxi- 

 malis fele van meg és még ez is töredékes, intézetünk meglehetős 

 gazdag gyűjteménye alapján legközelebb áll alakilag a nagy póling 

 (Numenius arcuatus L.) megfelelő csontjához. 



1 Kormos T., A tatai őskőkori telep. A m. k. Földtani Intézet Évk. XX, k. 1. füz. 

 1912, p. 21, 23. 



