A HÉJA HS KAF^VAIA' TÁIM ÁIJ'KÁRíH 



203 



varjú-, galamb-, mátyás- és rigótollak voltak. A következő évből származí)- 

 kat mátyás-, fogoly-, vizi pocok- és mókusmaradványok alkották. 



A héják által zsákmányolt madaraktól származó «tollkoszorúkat» 

 («Federkränze») is találtak az erdőben. Különösen érdekesek a következő 

 leletek: 1 zöldharkály, 1 kormoslégykapó, 1 tövisszúró gébics (o^), 1 vörös- 

 begy, 1 hantmadár, 2 széncinege, 3 kékcinke, 2 búboscinke, 1 sordély, 

 1 haris, 1 guvat és 1 bíbic. 



A két megfigyelő vizsgálatainak adatait összegezve, a következő 

 eredményt kapjuk: 1 vakondok, 9 mókus, 2 egérféle, 1 vizipocok, 10 nyúl, 

 1 vörös vércse (?), 2 rigó, 1 seregély, 4 pinty, 27 hamvas varjú, 15-nél több 



Fiatal héja — Astur palumbarius L. iuv. Színezete hasonlít az egerészölyvéhez, 

 de a szárnyhegyek csak a fark közepéig érnek. 



mátyás, 2 szarka, 1 kakuk, 15-nél több örvösgalamb, 9 házi galamb, 

 1 gerle, 2 nyirfajd, 11 fácán, 89 fogoly, 1 házi tyúk, 4 nagyobb tyúk- 

 féle, 1 bibic, 1 vöröslábú cankó, 2 tőkés réce, 5 apró réce, 2 kis madár. 

 Összesen legalább 218 állat. 



Részletesen közöltem Baer és Uttendörfer megfigyeléseit. Ezt első- 

 sorban is azért tettem, mert megfigyeléseik alapján tiszta képet alkot- 

 hatunk magunknak arról, hogy egy héjapár mily nagy pusztítást visz 

 véghez tartózkodási helyének állatvilágában, különösen a fiókaetetés idején. 

 Másodsorban pedig azért, mert nézetem szerint a ragadozó madarak táp- 

 lálkozásának kikutatására szolgáló rendszeres megfigyeléseknek ez minta- 

 képe lehet. Az ornithologiai szaklapokban nem is találtam több közlést 

 ilynemű megfigyelésekről. A vadászlapokban pedig csak egyes rablási 



