A HÉJA ES KARVALY TAPI.AI KKAROI. 205 



a zsigereket kitépi és a többi belső szervvel együtt felfalja. A fejet a 

 nyakkal egyetemben, a csőr kivételével, szintén rögtön felfalja. Egyúttal 

 a madarat alaposan megkopasztja először a nagyobb, azután a kisebb 

 tollaktól. Ha ez megtörtént, akkor a majdnem csupasz zsákmányt egy más 

 helyre hordja, ott a végtagok csontjait a végüknél fogva leharapja és 

 lenyeli. Csak a legerősebb csontok maradnak meg egyes inaktól össze- 

 tartva, de teljesen lerágva. Azon hely, ahol a lakmározást befejezi, a költés 

 idején a fészkelőhely szokott lenni». 



A nagyobb emlősöket lenyúzza és úgy falja fel, csak az egérnagy- 

 ságúakat nyeli el szőröstül. 



A megemészthetetlen részeket kiökrendezi, mint a többi madár. 

 Köpete Baer és Uttendörfer szerint: 5 cm. hosszú és 2 cm. átmérőjű. 

 A bagolyköpetektől eltérően sohasem tartalmaz nagyobb csontokat. 

 Csak egy alkalommal leltek benne egérmaradványokat, különben mindig 

 csak kis csontokat. Ezekből azt kell következtetni, hogy a héja a nagyobb 

 csontokat megemészti. 



A budapesti állatkertben. Cerva Frigyes úr szívessége folytán, etetési 

 kísérletet tettem a héjával. Táplálékul verebet adtunk neki. A héja a 

 verebet tollastúl, csontostul elfogyasztotta, néha csak a csőr szarúkáváját 

 hagyta vissza. A kapott köpetek átlagos hossza 4-5 cm. volt, átmérője 

 2 cm. A legkisebb darabka csont sem volt bennük, egy esetben a csőr 

 szarúkávája. Eme kísérletek amellett szólnak, hogy a héja a csontokat 

 megemészti. 



A felsorolt vizsgálatok és megfigyelések mind tanúbizonyságát adják 

 annak, hogy a héja semmiképen sem tartozik a kímélendő madarak 

 körébe. Ott tehát, ahol elszaporodott (ez azonban már nálunk is ritkán 

 történik meg), számát alaposan csökkenteni kell. Vadászata aránylag 

 könnyű. Fogására az ú. n. «héjakosár» a legalkalmasabb. Csalétekként 

 egy lehetőleg fehér vagy más feltűnő szinű galambot teszünk be. 

 A kosarat egy 3 m. magas cölöpre erősítjük és lehetőleg etetők közelé- 

 ben állítjuk fel. 



Bármily nagy károkat okozzon is a héja, óvakodnunk kell teljes 

 kipusztításától. Erre már esztétikai érzésünk is rászorít. Másrészt pedig 

 azért is, mert a héják a természet egyensúlyának fentartásában is fontos 

 szerepet töltenek be. F. Dresch említi, hogy a Plauen környéki erdők- 

 ben a mókusok (melyekről közismert, hogy veszedelmes fészekrablók) 

 feltűnő elszaporodása a héják túlságba vitt kipusztításával függ össze. 

 G. Rörig is közöl egy érdekes esetet: «Szászországban egy a fenyőszender 

 által elpusztított erdőrész megtekintésekor kérdezősködtem az erdőőrtől 

 a ragadozómadarakról és azt a feleletet kaptam, hogy sajnos, a héják 

 mind le lettek lőve, noha majdnem semminemű kárt nem okoztak, mert 

 a közelben nincs apróvad vadászat. Ezen ragadozómadarak eltávolítása 



