206 



BlTThRA GYULA 



Óta a szajkók és mókusok, melyek eddig majdnem egyedüli táplálékát 

 alkották a héjának, oly nagy mértékben megszaporodtak, hogy a tölgy- 

 vetéseket egyáltalában nem tudják felnevelni.» Ebből csak azt a tanulságot 

 vonhatjuk le, hogy a héják pusztításának is szabjunk határokat, mert 

 különben magunknak is ártunk. 



Â karvaly. — Accipiter nisus. (L.) 



A karvaly a héja kisebb kiadásban. Nagysága a vércséének felel 

 meg. Az öreg hím felül nagyjából palaszürke. Alul fehér, rozsdabarna 

 hullámos harántcsíkolattal. Hosszú, szürke farkán 5 sötétebb harántsáv 

 látható. Az öreg tojó jóval nagyobb (néha kétszer oly nagy), mint a hím. 

 Színezete azonban kevésbé élénk. A fiatalok felül barnásszürkék, rozsda- 

 barna tollszegésekkel, alul szürkésfehér sűrűn álló barna foltokkal és 

 haránt csíkokkal tarkítva. 



Röpképe, a nagyságtól eltekintve, feltűnően hasonlít a héjáéra. 

 A rövid, széles szárnyak és a levágott fark jellemzik. A vörös vércse, 

 mellyel rendesen összecserélik, hosszú, keskeny és hegyesebb szárnyú, 

 hosszabb és lekerekített farkú röpképet mutat. 



Egész Európa és Ázsia nagy részének lakója. Hazánk legközön- 

 ségesebb ragadozó madara. Mindenütt, ahol nincsenek nagy, összefüggő 

 erdőségek, megtaláljuk. Költése idején leginkább a fenyveseket szereti. 

 Kóbor madár. A nyári időszakban rendesen fészkelőhelyén tartózkodik. 

 Az ősz beálltával a tarlók felett röpköd, egerekre vadászva. Majd távo- 

 labb vidékekre, délibb tájakra kóborol. Ilyenkor és a tél folyamán a 

 falvak és kertek közelében tanyázik. 



Táplálékát illetőleg az intézetünk gyűjteményében megőrzött gyo- 

 mortartalmak a következő képet nyújtják: 



