214 BITTERA OVULA 



más eredménye jutunk. Az elfogyasztott káros állatok száma egerekből, 

 de főképen verebekből adódik össze. A karvaly főtáplálékát kis madarak 

 képezik. Különösen a rajokban tartózkodó fajokra vadászik. Azért találunk 

 a gyomortartalmakban oly sok sármányt, pintyet és cinkét, télnek idején 

 pedig főleg fenyőpintyet és kenderikeféléket. A veréb is csoportokban tar- 

 tózkodik a fákon, a háztetőn vagy az udvaron. Ebben az esetben a 

 vadásznak még az a nagy előnye is megvan, hogy a házak közt észre- 

 vétlenül csaphat zsákmányára. Ahol sok a veréb, ott tehát elsősorban 

 ezekre vadászgat a karvaly, mert legkönnyebben fér hozzá. Téli hónapok- 

 ban, midőn a karvaly a falvak és kertek közelébe húzódik, önként adó- 

 dik a verébfogásra az alkalom. Ilyenkor és ősszel vadászik az egerekre is. 

 Egérjárás idején tápláléka túlnyomó részét ezen rágcsálók alkotják. Intéze- 

 tünk birtokában levő gyomortartalmak nagy része a téli hónapokból ered, ez 

 tehát oka annak, hogy a percentszám a karvaly hasznossága mellett szól. 



Hasonló eredményt mutat fel Csörgev TiTUS-nak (7) a A\argit- 

 szigeten szerzett megfigyelése is. Ott a karvaly az etető-eresz fenyő- 

 csoportjának télen állandó vendége volt. «Egy közeli bozótban fölfede- 

 zett mészárló helyén egy feketerigón kívül csupa verébmaradvány hevert, 

 a cinegetollaknak nyoma sem volt... ide csak pihenni jár a kar\'aly; táp- 

 lálékát javarészben a pesti Dunapart gabonaraktárai körül nyüzsgő 

 verebekből szerzi.» 



Másként áll a dolog nyáron, a költés idején. Ilyenkor a karvaly az 

 erdőkbe húzódik. Táplálékának nagy részét az erdőben és a föideken élő 

 hasznos madár alkotja. Egerekre nehéz a vadászat. Ilyenkor kártétele 

 tetemes, mert 4 — 5 fiókát is kell etetnie. Emellett szól a fészkeknél talált 

 nagyszámú hasznos madár maradványa. 



Az itt említett eset kitűnő példája annak, hogy az egyes madarak 

 gazdasági jelentőségének megítéléséhez nem elég a gyomortartalom 

 vizsgálat, bármily nagymérvű is legyen az, hanem a vizsgálati módszer- 

 nek lényeges és az előbbivel teljesen egyenrangú része a szabadban való 

 megfigyelés is. 



A karvaly vadászati módja hasonlít a héjáéhoz. Vakmerőség tekin- 

 tetében túltesz rajta. Röptében ritkán emelkedik magasra, rendesen köz- 

 vetlenül a föld felett marad. Bokrok között, erdőszéleken és falvak köze- 

 lében kóborol, hogy zsákmányát meglephesse. Prédájával mindig valami 

 eldugott helyre, bokrok mögé vagy az erdőbe huz(')dik vissza, hogy ott 

 zavartalanul elfogyassza azt. 



Befejezésül idézem Hennicke (10) sorait: «Ha a karvalyt káros 

 madárnak is kell tekintenünk, mégis üldözésében nem szabad túl kímé- 

 letlennek lennünk. Példák vannak arra, hogy e madár túlságos lelövetése 

 miatt az általa kedvvel zsákmányolt szajkók oly mértékben megszapt)rod- 

 tak, hogy komoly veszedelemmé váltak a kis madarakra nézve.» 



