A Magyar Királyi Ornithologiai Központ 1914. 

 és 1915. évi madárjelölései. 



Irta: Schenk Jakab. 



A korábbi években végzett madárjelölési munkálataink eredménye- 

 ként rendkívül gazdag és értékes kísérleti anyag halmozódott föl a két 

 év folyamán, amely anyag pedig még jóval gazdagabb lett volna, 

 ha az időközben kitört világháború az 1914. évben végzett nagyszámú 

 madárjelöléseink várható eredményeinek java részétől meg nem foszt. 

 Idáig ugyanis az volt a tapasztalatunk, hogy jelölt madarainkból a leg- 

 nagyobb százalék mindig a jelölést követő első őszi vonulás és telelés 

 idején került kézre, ami összhangban is van avval a régi tapasztalattal, 

 hogy a fiatal generáció szolgáltatja a faj legnagyobb pusztulási kontin- 

 gensét. 



A világháború következtében bezárult előttünk Délafrika, Nigeria, 

 Tunisz, Algir, Franciaország s az 1Q15. évfolyamán lett ellenségünk évtizedes 

 szövetségesünk Olaszország is, amely pedig fő országútja és gyülekezési 

 helye átvonuló és telelő madarainknak. Épen az 1914. év folyamán igen 

 sok madarat sikerült megjelölni — 5000-nél többet — úgy hogy nagyon 

 tekintélyesnek kell föltételezni a veszteséget. Hozzájárult ennek a növe- 

 léséhez még talán az a körülmény is, hogy az olasz nép már kezdettől 

 fogva ellenséges érzülettel viseltetett irányunkban s ezért jelölt mada- 

 rainkban kémeket látott, melyeket ennek következtében bizonyára sokkal 

 kisebb számban jelentett be, mint máskor. 



Teljesen jogos tehát az aggodalom, hogy a háború után a meg- 

 maradó ellenséges hangulat nagyon kedvezőtlenül befolyásolja majd 

 jelölési eredményeink százalékarányát. Annál megokoltabb ez az aggo- 

 dalom, mert jelölt madarainknak körülbelül 70—80 százaléka a velünk 

 ellenséges viszonyban levő országokon vonul át, illetőleg ott tölti 

 a telet. 



De nemcsak ebből a szempontból fölötte sajnálatosak a világ- 

 háború káros következményei a madárjelölési kísérletekre, hanem egy- 

 úttal azért is, mert megbontja a régi harmóniát és komolyan veszélyez- 

 teti a régi szívélyes érintkezést az internacionális tudományos körök 

 között, ami pedig a tudomány sikeres fejlesztésének egyik lényeges föl- 



