224 SCHENK JAKAB 



nem szükségképen ritka madarak azon a területen, ahova elvetődtek, 

 mert pl. a Csehországba vetődött magyar származású dankasirály-példány 

 elméletünk értelmében eltévedt madár, de viszont maga a /ű/ a valóság- 

 ban fészkelő madár azon a vidéken. 



Hogy mennyiben járulnak hozzá az ilyen eltévedt madarak a ^ bel- 

 tenyésztés^^ elkerüléséhez vagy megszüntetéséhez, azt egyelőre még bajos 

 dolog megállapítani. Az is kérdéses, vájjon a beltenyésztés megakadályo- 

 zásában egyáltalában lehet-e szerepük az ilyen szórványos áttelepülők- 

 nek, különösen azoknál a fajoknál, amelyeknél a fiókák igen nagy szám- 

 ban szoktak a szülőföldön megtelepülni, mint a füsti fecskénél. Hátha 

 ebben sokkal nagyobb szerepet játszik a házastársak állandó és rendkívül 

 gyors kicserélődése? Tartós házasságok ezeknél a fajoknál — elsősor- 

 ban a fecskékről van szó — meglehetősen ritkák, ellenben nagyon gya- 

 kori jelenség, hogy a házastársak már az első költés után szétválnak s a 

 második költéshez már új társat keresnek. 



Épen oly kevéssé tudjuk egyelőre még megmagyarázni azt az 

 eddigelé még kellően nem méltányolt jelenséget, hogy a vonuló mada- 

 rak legnagyobb részének aránylag óriási elterjedési körük van, melyeken 

 belül csak a legritkább esetekben tenyésztődnek földrajzi változatok, 

 ellentétben a jellegzetes állandó madarakkal, melyeknek általában véve 

 sokkal kisebb az elterjedési körük s ezek keretén belül mégis többnyire 

 jól megkülönböztethető földrajzi változatok szoktak kitenyésztődni. Ennek 

 a föltűnő jelenségnek legalább egyik valószínű okát abban a lehetőség- 

 ben véltem megtalálni, hogy a fészkelő terület legszélsőbb pontjairól 

 való példányok egy esztendőre terjedő rövid időközön belül találkozhat- 

 nak a közös téli szállásban, ahol azután a következő tavasszal ivaréretté 

 váló generáció, mint házastárs hozzászegődhetik a legkülönbözőbb fész- 

 kelési körzetekből származó özvegyekhez. 



Ezt a föltevést a könnyebb megérthetés kedvéért egy példával 

 fogom megvilágítani. A közös délafrikai téli szállásban telelnek a svéd, 

 dán, németalföldi, német, lengyel, orosz, magyar, román és török gólyák. 

 Ennek az alapján megvan hozzá a lehetőség, hogy pl. egy Török- 

 országban kelt gólyafióka később egy svéd gólya párja lesz. egy lengyel 

 származású viszont Dániában települ le stb. Az ilyen módon elérhető 

 állandó és kiadós kicserélődése az egyéneknek azután automatikus úton 

 gátat vet annak, hogy a derűs Kisázsiában más gólyaféleség tenyész- 

 tődjék ki, mint Dániának vagy Svédországnak egészen más természetű 

 éghajlata alatt. 



Az eddigi eredmények a fennt kifejtett fölfogást nem igazolták. 

 A fiatal generáció túlnyomó nagy részben a szülők fészkelési körzetébe 

 tér vissza, ott fészkel is s csak egy töredék az, amely más fészkelési 

 körzetbe tér vissza a szaporítás időszakában. Ezeknek a kísérleti ered- 



