A MAGY. KIR. ORNITHOLOGIAI KÖZPONT MADARJELOLESEI 231 



az 1915, évi arányszám nem tekinthető egészen reálisnak, mert főleg csak 

 a tiszamenti jelölési terület van képviselve, ahol 1915. tavaszán a nagy 

 árvíz következtében egyrészt igen terjedelmes, másrészt nagyon sokáig 

 tartó belvizek keletkeztek, melyek az eddigi tapasztalatok szerint a gólya 

 szaporodására a legkedvezőbb befolyással vannak. Ezek a rendkívül 

 kedvező viszonyok kifejezésre is jutnak abban, hogy 65 fészekalj közül 

 52-ben a maximális szaporulat észleltetett és pedig 26 fészekben 4, és 

 ugyancsak 26 fészekben 5 fióka. 



Az 1914. évben azonban, úgy látszik, országszerte is a rendesnél 

 jóval kedvezőbb volt a gólya szaporodása, ami főleg abban nyilvánult, 

 hogy 6-os fészekaljak is akadtak, ami eddig nemcsak ismeretlen, de való- 

 színűtlen is volt. Az Aquila 1914. évfolyamában fényképen is bemutat- 

 tam azt a gólyafészket, amelyben ó fióka volt. Nagyon jellemző az 1914. 

 év gólyaszaporodási viszonyaira, hogy 4 ilyen népes fészekalj is akadt, 

 és pedig 3 a Tiszamentén, 1 a kis Alföldön. Mind a 6 fióka majdnem 

 teljesen egyformán volt kifejlődve s alig lehetett közülök fölismerni a 

 fészekfentőt. 



Ügy az 1914., mint az 1915. év az úgynevezett avizesyy esztendők 

 közé tartozott, tehát bőven volt dús, kiadós hústáplálék, úgy hogy nem szorult 

 a száraz esztendők soványabb rovar táplálékára. Már egyszer kifejtettem 

 jelentéseim során, hogy a gólya primär tápláléka a hús (főleg béka), míg 

 a rovar, különösen a sáska, csak a száraz esztendők másodlagos póttáp- 

 láléka. Mind a két táplálkozási mód pontosan kifejezésre jut a szaporo- 

 dásban : vizes esztendőkben sokkal kedvezőbb, mint száraz években. 



A gólya táplálkozásával kapcsolatban még megemlítem, hogy Raka- 

 mazon egy gólyafióka körülbelül 20 darab 8 — 10 centiméteres harcsa- 

 ivadékot, Bőősön pedig ugyancsak egy fióka 4 darab kifejlett tarajos 

 gőtét, 7 darab hatcentiméteres békaporontyot és 2 darab tizenkétcenti- 

 méteres csíkhalat ökrendezett ki. 



Az 1914. évi jelölési körutam alkalmával szerzett egyéb madártani 

 észleleteimről még a következő rövid jegyzetekben számolok be. 



A velencei tavon a rendesnél még tán valamivel nagyobb danka- 

 sirály- és körülbelül 100 párból álló kormos s2é'/'M-telepet észleltem. 

 Folyami csér ezúttal nem fészkelt. Vadliid észrevetően nagyobb számban 

 költött. Fülemilesitke teljesen eltűnt, nádi tücsökmadár szintén majdnem 

 teljesen kipusztult. 



A bodrogszerdahelyi dankasirály-te\tp népesebb lett; ezidén is 

 néhány kormos szerkó fészkelt a telepen. 



A gémtelepek közül csak az újvidékit és a tiszakisfaludit tekint- 

 hettem meg; előbbiben a rendes mennyiségű üstökös gém és bakcsó, 

 jóval kevesebb bibor gém, utóbbiban a rendesnél valamivel több bakcsó 

 és néhány szürke gém ütött tanyát. 



