Irodalmi ismertetések. 



Conrad, R., U nie rsuchun freu über den unteren Kehlkopf der Vögel. 

 I. Zur Kenntnis der Inneiyierung. — Zeitschr. f. wiss. Zool. B. 114, 1915. 



Ismereteink a madarak syrinxének beidegzéséről homályosak, az 

 adatok egymásnak gyakran ellentmondanak. Ez indította a szerzőt arra, 

 hogy a madarak meglehetős változatos alakban előforduló syrinxét, az 

 idegekre való tekintettel megvizsgálja. Még arra a kérdésre is akart 

 megfelelni, hogy az egyes idegelemek miképen vesznek részt az egyes 

 énekizmok beidegzésében. Eredményeiről röviden a következőket óhaj- 

 tanám kiemelni. Egymástól távolálló madárcsoportok, például Passeres 

 egyrészt, másrészt búvárok és viharmadarak syrinxének beidegzése messze- 

 menő megegyezést mutat. A syrinxizomzat fejlettségi foka nem függ a 

 madarak szervezetének fejlettségétől. Két 'deg vesz általánosságban a 

 syrinx beidegzésében részt: a r. cervicalis descendens superior és a 

 r. recurrens n. vagi. A r. cervicalis descendens inferior nem szorítkozik 

 pusztán a corvidákra, előfordul más verébalkatúaknái is, ezenkívül oly 

 változatos syrinxizomzatú madaraknál, mint sólymoknál, vöcsköknél ; 

 ennek az idegnek előfordulása vagy hiánya nem lehet tehát nagy élet- 

 tani fontosságú. A corvidákra nézve megállapítja, hogy a //. hypoglosso- 

 cervicalis-nàk a //. vagus-szai való kereszteződésénél sokszoros rostkicseré- 

 iődés áll fenn. Ezen oknál fogva nem lehet biztosan megállapítani, hogy 

 mely idegelemek vesznek részt az egyes syrinxizmok beidegzésében. 

 Egyes alacsony formáknál a r. cervicalis descendens superior a glosso- 

 pliaringeus dorsális vagy ventrális, oesophageális ágával többszörös, 

 sokszor metameres kapcsolatba lép. A jobb és baloldal gyakran különb- 

 ségeket mutat, melynek oka a nyaktopografiában rendszeresen előforduló 

 asymetria. Az idegeknek egyébként hasonló lefutása a nyak egyforma 

 felépítésében leli magyarázatát. A szerző arra a következtetésre jut, hogy 

 az egész osztályban a syrinx beidegzése messzemenő állandóságot mutat. 

 A mutatkozó csekély különbségek olyan kicsinyek, hogy nem használ- 

 hatók fel élettani és phylogenetikai-rendszertani kérdéseknél. Dolgo- 

 zata végén még becses fejtegetéseket közöl a koponya ganglionjairól és 

 a plexus cer\'ieales-vC)\. 



Dr. Orescliik Jenő. 



