384 IRODALMI ISMERTETÉSEK 



A címben idézett dolgozatában Heh mann határozottan Nopcsa 

 felfogásához közeledik. 



Szerző a madarak leszármazásáról szóló és a «Dansk Ornitholo- 

 gisk Forenings Tidskrift» 1912 — 1916-iki évfolyamaiban megjelent ter- 

 jedelmes tanulmányát (Vor nuvaerende viden om Fuglenes Afstamning) 

 külön kötet alakjában is kiadta. A 215 rajzzal, köztük számos eredeti 

 reconstructióval és két táblával ékesített szöveg, sajnos, nyelvi nehézsé- 

 gek miatt egyelőre nehezen közelíthető meg, úgy tudom azonban, hogy 

 dr. R. W. Shufei.dt rövidesen angol nyelvre is le fogja fordítani. 



Az egész mű öt terjedelmes fejezetre oszlik. Az elsőben a neveze- 

 tesebb fossilis madárleletekkel foglalkozik. A 4. rajzon eredeti Archaeop- 

 /f/yjc-csontváz reconstructiót ad, az első táblán pedig (Fig. 11.) teljes 

 reconstructiót nyújt. Az Ichthyornis-aXzkok tárgyalása után a második 

 táblán (Fig. 39.) új Hcsperornis reconstructiót kapunk. A tertiär-madarak 

 közül szól az Argillonüs, Odonfoptcryx, Plwrorhacos, Brontornis-ról, a 

 fejezet végén pedig a nwákról, Aepyornis-tkxö\, a dodóról és az újabb 

 időkben kihalt madarakról. 



A második fejezet a Dinosaunusok-xó\, Parasuchiák-ró\ és Ptero- 

 saunusok-YÓ\ szól, új reconstructiót adva az Iguanodon-\6\, C omp sognai lius- 

 ról, Hypsilophodon Foxi-x6\ és Stegosautus ungulatus-TÓ\. 



A harmadik fejezet fejlődéstani, a negyedik anatómiai és biológiai 

 vizsgálatokról szól; utóbbiban rendkívül értékesek SiiUFEi.DT-nak még 

 nem publikált eredeti fényképfelvételei az Opisthocomus crisfatus fiókájáról. 



Az ötödik fejezetben: «Forfuglen Proavis» foglalja össze Hkilmann 

 vizsgálatainak végeredményeit. A vázrendszer teljesen újszerű, mathema- 

 tikai és graphikai projectioi után, kitérve báró Nopcsa Ferenc dr.: «Run- 

 ning Proavis^) reconstructiójára (Proc. Zool. Soc. London, 1907.) a 215. 

 képen új reconstructióját adja a madarak ősének. 



Hhii.MANN a madarakat — minden eddigi újabb nézettel szemben — 

 kihalt triaskorú krokodilusokból származtatja. Szerinte bizonyos Pseudo- 

 síichiák - példának a Connecticut- völgyből ismert Síegomus longipcs 

 Lui i.-féle reconstructióját hozza fel — terpesztett csúszómászó végtag- 

 tartása fokozatosan akként változott, hogy végtagjuk mindinkább a test 

 alá húzódott és így merőleges testtartást értek el. Ekként a test mellső 

 része felemelkedett és a helyváltoztatás bipedalis lett, azaz a hátsó vég- 

 tagokra szorítkozott (Orniíhosuclms, rövid mellső, hosszú hátsó vég- 

 tagokkal). Így a láb a középvonalba jutott és a középső ujj nyúlt meg 

 a leghosszabbra. 



Az így módosult alakok fánlakókká váltak és idővel fáról-fára 

 ugrottak. Ugrás közben a hátsó végtagok nincsenek szétterpesztve, mint 

 a többi szálló-ernyős állatnál, hanem szorosan a testhez és farkhoz si- 

 mulnak; ezért nem fejlődik ki a mellső és hátsc) végtag között patagium. 



