Kisebb közlemények. — Kleinere Mitteilungen. 



A Szecsvan-expedîtio. 

 Dr. Weigold Hugó levele Schenk Jakabhoz. 



Peking, 1916. január hó 10-én. 



Szerencsésen visszatérve Kinába, ahol az ember megint valameny- 

 nyire biztonságban érezheti magát, rövid híradást adok 1Q15. évi tibeti 

 utazásaimról és kutatási eredményeimről. Minthogy ezek a területek még 

 csak kevéssé vannak kikutatva, azért a térképeken aligha lehet mindig 

 követni az utaimat. Májusban érkeztem meg FuNKE-val Tatszienlu-bdi, 

 ahol ő szeptember végéig meg is maradt, míg én az idő legnagyobb 

 részében egyedül kutattam a belső területeken. Júniusban és július ele- 

 jén a Tátsz ienlu-\ó\ délnyugatra eső ismeretlen területen, ahol előttem 

 még csak egyetlen egy fehér ember, egy misszionárius járt, 21 napon 

 át utazgattam. Már ezt az utamat is titokban kellett megtennem és saját 

 három lovamat kellett teherhordásra fölhasználnom, minthogy a kinai 

 hatóságok európai embert egyáltalában nem akarnak az ország belse- 

 jébe engedni s ezért ///a-ál latokat (a tibetiek által robotban szolgálüitott 

 háti és igás állatok) se bocsátanak rendelkezésre. Ennek a határelzárás- 

 nak az oka a még mindig rendezetlen és veszélyes helyzetben gyökere- 

 zik. Hiszen 1915. február havában kinai katonák és tibetiek még a fő- 

 várost is bevették és kifosztották. Habár megverték őket, a tibetiek az 

 ország belsejében tovább is garázdálkodtak rabolva és gyilkolva s állandó 

 veszedelmet jelentettek. S különösen ez a törzs volt hirhedt a kegyet- 

 lenkedéseiről. A dolgok ezen állása mellett úgyszólván lehetetlenségnek 

 látszott, hogy megvalósíthassam tudományos programmom utolsó és 

 legfontosabb részét: délkeleti Tibet állatvilágának fölkutatását s ezzel 

 megszüntetni azt a nagy hézagot, amelyet eddigi ismereteinkben a Hima- 

 laya, Yunnan, Szecsvan vidék és a Kukunor-Kanszu terület által kö- 

 rülzárt, ismeretlen föld alkotott. Tibet kinai részének helytartója Tat- 

 szienlu-ban csakugyan kategorikusan megtiltotta Dawo-n túl a további 

 utazást az ország belsejébe s odáig is csak egy misszionárius, Sörensen 

 úr kíséretében engedett el. Ennek dacára is titokban tovább mentem 

 volna, ha lett volna elegendő anyagi erőm ahhoz, hogy magam szerel- 



Aquila. 26 



