KISf-KFi KOZLEMhNVHK 403 



Lhassa-Tibet határáig, aliol fegyveres kinai és dalai-lamai katonák néz- 

 nek egymással farkasszemet, azután déli irányban addig, amíg csak meg 

 nem találtam a y///7/zu!//-faunával való kapcsolatot. A hatóságok termé- 

 szetesen ezúttal is mindent megtettek, hogy ebben megakadályozzanak, 

 de én titokban málhás állatokat béreltem és szeptember 15-én megszök- 

 tem délnyugati irányban a hatalmas Mí'kon(r-U)\y2L\\\ felé. Minden hiva- 

 talos kiséret nélkül itt is bántódás nélkül tovább jutottam, habár Ba- 

 tang közvetlen környékén is történtek fosztogatások. Augusztus 19-én 

 elérkeztem Jiencsin-ht (tibeti nyelven Zaka, a térképeken pedig elég 

 íurcsán Jerkalo néven szerepel) a Mekong melett, melynek mentében 

 azután hihetetlenül veszedelmes utakon délfelé haladtam. Már Attense 

 előtt rábukkantam az első K/z/z/zö/z-madarakra s ezért szeptember 26-án 

 visszatértem Attense-\.ò\ Batang-hd., ahová más utakon 20 nap múlva 

 érkeztem meg. Gazdag és rendkívül érdekes tudományos gyűjtemények- 

 kel tértem vissza erről az útról s oly tájképlátványok emlékeivel, ame- 

 lyekhez fogható csak kevés akad a földön. Minthogy a Mekong-íoXyó 

 a határt alkotja, azért elérkeztem addig, ameddig csak lehetett, mert a 

 határ most hermetice el van zárva s most még jobban, mint előzőleg 

 bármikor s a magamnak kitűzött föladatot utolsó pontig megvalósítot- 

 tam. Batang-m\ még egyszer fölmentem a havasok közé, hogy wapiti- 

 szarvasokra vadásszak, meg is közelítettem egy 30 darabból álló falkát 

 s egy erős bikát megsebesítettem, de nem kaptam meg, ami bántani 

 fog, amíg csak élek. Nagyon boldog voltam azonban, hogy egyébként 

 oly sok eredményt értem el s 33 nap alatt, félig-meddig eltoloncoltatva 

 ismét az északi úton, de most a nagy Lama-kolostoron és fejedelmi 

 székhelyen, Derge-n át visszamentem Tatszienlu-hdi. Útközben elejtettem 

 még egy kékjuli-gi&ki s átéltem egy rettenetes hóvihart. Tatszienlu-hó\ 

 azonnal lejöttem Kinába és Hankau érintésével Peking-ht mentem. 

 Megemlítem még, hogy az odautazás alkalmával 5 napig olyan úton 

 haladtam Rombacza-ió\ BoeiAg, amelyen előttem még csak egy misszio- 

 nárius ment végig s hogy a visszautazáskor az egyik emberemre lesből 

 rálőttek, de csak egy golyó talált s az is csak a kabátja ujját lyukasz- 

 totta át. Csak véletlen volt, hogy nem én haladtam szokásom szerint a 

 karaván élén. 



Legjobban érdekeltek egyebek között a Tibet belsejében lévő, ma- 

 gas fekvésű puszták, amelyeken tömérdek pocok (Lagoni^s) és a velük 

 szimbiózisban élő havasi pintyek ( Mo ntif ringilla mandelli és ruficollis) 

 és Podoces liumilis tanyáztak. Ugyanitt rábukkantam a tibeti Acanthis 

 Jlavirostns-X2i és — ami bizonyára újdonság lesz — a Petronia-v2i. 

 A hinialayaholló, fakó keselyű és a saskeselyű közönségesek voltak, külö- 

 nösen az utóbbi. Ugyancsak gyakori volt 5000 méteren túl a Tetrao- 

 pliasis henrici és a vadbirka (nahur). A fekete harkály se volt ritka 



26* 



