408 KISKBH KOZLEMKNYEK 



látszottak, mert a csüdjeit lefektetve egészen ráfeküdt az egymás mellett 

 álló gallyakra. 



A madár ezt az állást már akkor felvehette, amikor én tőle még 3—400 

 lépésre voltam. Közeledtem hozzá egész 20 — 30 lépésre ; meg sem moz- 

 dult; a hasi oldalával volt felém fordulva. 



Erre a fát körüljártam, hogy a madarat más oldalról is láthassam. 

 Ámde a bölömbika, mintha egy óramű lenne, egész felső testével, nya- 

 kával, hasával, lassan, szinte mozdulatlanul, észrevétlenül fordult arra, a 

 merre én mentem, úgy hogy mindig csak a hasi oldala volt felém 

 fordulva. 



Körülbelül 100°-nyi elfordulásnál azonban már nehezére esett 

 tovább csavarni a testét s ekkor már csak mellével és a nyakával fordult 

 tovább. Mikor a fa túlsó oldalára értem s így ő már 180°-nyi elfordu- 

 lást végzett jobbra, tovább nem tudván csavarodni, lassan visszafordult 

 eredeti helyzetébe, majd tovább fordulva balfelé, ismét elfordult 180°-ra 

 s mikor már újra felém volt a mellének és nyakának hasi oldala, akkor 

 tovább fordult velem együtt, míg végre én egészen körüljártam a fát, ö 

 pedig megtette az egész körfordulatot, igaz, hogy két részletben, i 



Egész a fa alá mentem, de ő meg nem mozdult, se el nem szállt 

 s ez a mozdulatlansága feltétlenül megtévesztő hatású volt. 



Hosszabb ideig járkáltam a fa körül, de a madár nem mozdult s 

 komikus alakját mindvégig megtartotta. 



Ott is hagytam Két, három óra múlva ismét arrafelé jöttem s a 

 bölömbika még mindig ott volt a fa tetejében s amint a látócsövemen 

 tisztán láttam, rendes ülőhelyzetben, rendes csőrtartással, de amint köze- 

 lebb jöttem, ismét felvette előbbi megtévesztő alakját. 



A temető sík földön fekszik, messze mindenfelé nádas vagy víztől, 

 sőt körülte is nagy távolságra hiányzik mindenféle facsoport. 



A madár vándorútján volt s az éjjeli nagy út fáradalmait kipihenni 

 telepedett le a temető fájára. Valószínű, hogy a fáradtság is hozzájárult 

 ahhoz, hogy oly közel bevárt s nem engedte magát elzavartatni. 



Dr. Nag}' Jen ó\ 



Zum Mimikry der Rohrdommel. Dalj mimikrysierende Vögel auch 

 in einer solchen Umgebung, welche ihrem Mimikry durchaus nicht 

 günstig ist, dennoch ihr angeborenes Verhalten zeigen, und davon auch 

 einigen geringen Nutzen ziehen können, darüber konnte ich eine sehr 

 interessante Beobachtung an einer Rohrdommel (Botaurus stellaris) machen. 



Am 2-ten April 1915 beobachtete ich im Friedhofe zu Mezőkövesd 

 in den frühen iWorgenstunden auf dem Wipfel eines höheren Akazien- 



> Ha én megálltain, ô is niozdnlatlan maradt, ha tovább mentem, ô is tovább 

 fordult. 



