8 



lése, a mely a Nap nyugtához illeszkedve, 

 mind magasabb égtájon folyik, mindezek jól 

 különböznek és nyilván a szintén megkülön- 

 böztethető röpiilésü prédához, a rovarokhoz 

 illeszkednek, a melyek szintén légrégiókhoz 

 BÍmulnak, a melyek a fecskéknek is meg- 

 felelnek. Melyek ezek a régiók? melyek a 

 rovarok ? 



Könnyen beláthatjuk, hogy mélyebben ku- 

 tatva, meg kell arról győződnünk, hogy nem 

 az eredmények, hanem a hézagok nagyok. 



Reichenow az ornithologia állását vázoló 

 kitűnő dolgozatában ' ismerteti a rendszere- 

 ket, a melyek a madáralakok osztályozására 

 felállíttattak. Linné rendszerét, mert mestersé- 

 ges, logikus névvel illeti, a melyet ma sem 

 nélkülözhetünk, a mi helyes is. A többé- 

 kevésbbé természetes rendszereket Reichenow 

 genealogiai-aknak nevezi. Szorosan véve a ma- 

 dárnak szervezete és működése, úgy ezeknek 

 eltérései felismeréséhez mind a két módszer 

 szükséges; a kritériumot a biologia élesebb 

 és finomabb megfigyelése kell hogy nyújtsa, 

 mert csak ez határozhatja és becsülheti meg 

 azt, a mi a szervezetben tipikus, normális és 

 eltérő. 



Maga a láb vagy a mellcsont, magára, nem 

 elég, mert nem az alak, hanem lényeg al- 

 kotja kutatásunk nagy feladatát. Magának az 

 életnek felismeréséhez az alak csak eszköz, 

 úgy az egyes fajnál, mint annak más for- 

 mákkal való kapcsolataiban és föl az állat- 

 világ egészéhez a természet egyetemében. 



Az „aviatika" tartsa szeme előtt, hogy 

 készülékei még tökéletességük legmagasabb 

 fokán sem érhetnek föl a röpülő madárban 

 lüktető életig, azt nem helyettesíthetik ; hogy 

 tehát arról van szó, hogy a motor eröfölös- 

 legét a madárszervezet és funkcziója meg- 

 közelítésére fordítva ezt főfeladatnak tekintsük. 



Lillafüreden, 1911 augusztusban. 



Herman Ottó. 



1 Az ötödik madártani congressusról szóló jelen- 

 tésben. 



sen zusammengesetzte Flug der Uferschwalbe, 

 endlich der ganz eigentümliche, durch den 

 sichelartigen Hau der Flügel bedingte, meist 

 schiessende Flug des Turmseglers, der im Ver- 

 hältnis zum Untergange der Sonne stets höher 

 und höher steigt, sind gut differenziert und 

 der ebenfalls differenzierten fliegenden Beute 

 angepasst, die auch gewisse Luftregionen ein- 

 hält, welche auch der Schwalbenart zu ent- 

 sprechen scheinen — welches sind die Regio- 

 nen? welche sind die Insektenarten? — Man 

 sieht leicht, dass wir bei tieferem Eindringen 

 zu der Überzeugung gelangen müssen: nicht 

 die Resultate, sondern die Lücken sind grossi 



Reichenow skizziert in seiner ausgezeichne- 

 ten Übersicht des Standes der Ornithologie, 1 

 die verschiedenen Systeme, die zur Klassifi- 

 kation der Vogelformen aufgestellt wurden. 

 LiNNÉs System nennt er das logische, weil 

 künstliche, dessen die Ornithologie auch heute 

 nicht entraten kann, was auch ganz richtig ist. 



Die mehr-weniger natürlichen Systeme nennt 

 Reichenow die genealogisclten. Strenge genom- 

 men gehören zur Erkenntnis des Vogels und 

 seiner Verschiedenheiten nach Bau und Funk- 

 tion beide Methoden zusammen; das Kriterium 

 muss die schärfere, feinere Beobachtung der 

 Biologie bilden, denn sie allein ist der Wert- 

 messer des Typischen, Normalen und der Ab- 

 weichungen im Organismus. 



Der Fuss allein oder das Brustbein für 

 sich, können nicht genügen, weil nicht die 

 Form, sondern das Wesen die grosse Aufgabe 

 unseres Forschens ist ; die Form ist ein Behelf 

 zur Erkenntnis des Lebens selbst, sowohl bei 

 einer gegebenen Art, als auch der Verknüpfun- 

 gen mit anderen Formen tierischen Lebens und 

 die Auffassung des Tierreiches selbst in seinem 

 Verhältnisse zur gesammten Natur. 



Die ..Aviatik" muss es vor Augen halten, 

 dass ihre Apparate selbst auf der Höhe gröss- 

 ter Vollkommenheit, nie das pulsierende Le- 

 ben des fliegenden Vogels enthalten und er- 

 setzen werden; dass also die rationelle Ver- 

 wendung des Kraftüberschusses des Motors 

 zur Annäherung an die Funktion des Baues 

 des Vogels die Hauptaufgabe bleiben muss. 



Lillafüred im August 1911. 



Otto Herman. 



1 Ira Bericht über den V. intern. Ornith. Kongresa. 

 p. 118 u. f. 



