4 



nyaival terein tette, persze ezernyi ezerszer 

 van felülmúlva és csak a forma általános 

 vázlata tart fenn bizonyos hasonlatosságot. 

 Ha Icarus csakugyan a levegőbe emelkedhe- 

 tett volna, nagyban és egészben nagy ma- 

 dárhoz hasonlított volna és a modern Blériot 

 is hasonlít röptében azokhoz a parimenti ma- 

 darakhoz, a melyek bevont nyakkal és hátra- 

 nyujtott hosszú lábakkal röpülnek, legjobban 

 a gólyatöcs vagy gólyasneffhez (Himantopus), 

 azzal a mélyrevágó különbséggel, hogy a 

 madárnál a szárnycsapás, a Blériot-nál a 

 forgócsavar adja a hajtóerőt; a madárszárny 

 csapdos, holott a Blériot szárnyalakú szerke- 

 zet merev, mozdulatlan. Itt tehát csak a forma 

 hasonlít. 



Ez irányzatnál már semmi ideális sincsen, 

 nem az ember fölemelkedése — helyesebben 

 a rögtől való elszakadás — hanem arról a 

 magasságról van szó, a melynek végső czélja 

 például az erősségekbe való belátás, be- 

 tekintés a haderő megoszlásába, a tárgyak- 

 nak és tömegeknek robbanószerekkel való 

 megdobálása, mint hadiczél. 



A repülőgépek egy másik irányzata : az 

 „őrületes szerencsevadászat". 



A midőn Blériot elsőnek röpülte át Franczia- 

 ország felől a kanálist, tulajdonképpen kiütötte 

 a hordó csapját. Az első sikert nem aknázta 

 ki a következők javára, lemondott a verse- 

 nyekben való személyes részvételről, hanem 

 úgynevezett Blériot-repülőgépekre gyárat ala- 

 pított. Minthogy azonban a Wright-féle biplán 

 hatalmas versenyt indított, ebből lázas üzelem 

 fakadt : Blériot-monoplán, vagy Wright- biplán V 

 a miben aztán más szerkezetek is résztvettek. 



A látszólagos összevisszából azután, — 

 mint Vénusz a kagylóból — kikelt a díjak 

 kiírása, a mely azután a repülésben, tehát 

 a magasban, éppen úgy, mint a lóversenynél 

 a mélységben a versenyt a totalisateurrel 

 együtt instiiuálta. Kezdődött a verseny oly 

 díjakkal, a melyek egy polgári vagyonnak 

 feleltek meg; ez a versenyzőknél a kapzsisá- 

 got és a merészséget ingerelte, a kiknél 



des Bestrebens des alten Icarus mit seinen 

 Wachsflügeln ist freilich tausend und aber 

 tausendfach überboten und nur die Skizze 

 der Form im allgemeinen hält eine gewisse 

 Ähnlichkeit aufrecht. Icarus, falls er sich 

 wirklich in die Lüfte geschwungen hätte, 

 würde im ganzen einen grossen Vogel dar- 

 gestellt haben und der moderne Blériot- Appa- 

 rat ähnelt im Fluge jenen Strandvögeln, die 

 mit einzogenem Halse und weit nach hinten 

 gestreckten Läufen fliegen, am besten wohl 

 dem Strandreiter — Himantopus — mit dem 

 Unterschied, dass beim Vogel der Flügelschlag, 

 beim Blériot-Apparat die rotierende Schraube 

 arbeitet ; der Flügel des Vogels schlägt, der 

 flügelartige Teil des Blériot-apparates dagegen 

 starr ist; es ist also nur die Ähnlichkeit der 

 ganzen Gestalt vorhanden. 



Das Moderne in der Richtung besteht darin, 

 dass ihr nichts Ideales mehr anhaftet, also 

 nicht das Erheben des Menschen — oder 

 richtiger das Losreissen — von der Scholle, 

 sondern die Gewinnung der Höhe das End- 

 ziel ist, welche den Einblick z. B. in Festun- 

 gen, in die Verteilung der Streitkräfte, das 

 Bewerfen der Objekte und Massen mit Ex- 

 plosionsstoffen zu Kriegszwecken gestattet. 



Eine andere Richtung der Bestrebungen der 

 Flugapparate ist eine „rasende Jagd nach 

 dem Glück." 



Als Blériot, als erster, von Frankreich aus 

 den Kanal fliegend überquerte und bei Dover 

 landete, schlug er eigentlich den Spund aus 

 dem Fass. Er beutete nicht den Erfolg seines 

 ersten gelungenen, epochalen Fluges zu Gun- 

 sten der folgenden Flüge aus, sondern er 

 entsagte der ganzen persönlichen Beteiligung 

 an den Flügen und gründete eine Fabrik 

 für Monoplane, sogenannte Blériot-Apparate. 

 Da sich aber die Konkurrenz der Amerikaner, 

 der Gebrüder Wright mit dem Biplan ganz 

 gewaltig meldete, erfolgte ein Treiben und 

 Hasten, ein fieberhaftes Bestreben: ob Mono- 

 plan Blériot, oder Biplan Wright, worin dann 

 auch andere Konstruktionen teilnahmen. Dem 

 scheinbaren Durcheinander entstieg dann, wie 

 Venus der Muschel, das Preisausschreiben, 

 welches den Wettbewerb im Fluge, also in 

 der Höhe, ganz analog mit dem Rennen der 

 Pferde in der Tiefe, nebst Totalisateur, insti- 

 tuierte. Man begann mit Preisen von der 

 Höhe eines anständigen bürgerlichen Ver- 



