L'Ili 



sági jelentőségét a pusztuló madár biológiai 

 értékével párhuzamba állítani nem lehet. /■-'. 

 anakronizmus volna. 



abból a körülbelül megbecsülhető vagyon- 

 ból, a mely a káros rovarság rágóján veszne 

 el, bizonyos százalékot megment a fürkész, 

 kevesebbet a madár, a kór, az időjárás és 

 legkevesebbet a mesterséges rovarirtás. Ila 

 a gazda a madár jelentőségét bírálja, úgy ne 

 tekintse azt gépnek és a munkáját ne a régi 

 biológiai korreláczió mértékével 1 — LÌ /o" oan 

 állapítsa meg. A százalék csak akkor fog 

 növekedni, ha a madarat, a melyet a kultúra 

 fészkétől és régi, megszokott táplálékának 

 egy részétől foszt meg, új alkalmazkodásra 

 neveli és szoktatja. Hogy a madár tanulé- 

 kony, azt a piroslábú vércse, a vetési varjú, 

 a fogoly, a gólya és másokon, a mi sáskáink 

 természetes pusztítóin kívül, az idegen pásztor- 

 madár (rózsaszínű seregély) is, fészkelése 

 módjában, a Hortobágyon megmutatta ; és az, 

 hogy az ember nem tanul, az is bebizonyo- 

 sodott, mert a sáskaterületeu a fészkelésre 

 gólyának, seregélynek módot nem nyúj- 

 tottak, nem marasztották, sőt irtották a ma- 

 darat és a fészkeket a kóbor ezigányoktól 

 is későn tudták megóvni. 



A Darwin és ÜRAEPBUN-féle geometriai ha- 

 ladványok csakúgy alkalmazhatók a rovar, 

 mint a madár szaporaképességének a kis/.a 

 niítására. Es ha Keaepelin túloz az évi négy 

 költés felvételében, magam — ellenkezőleg 

 túlzottan alacsony mértékkel fogok mérni, 

 hogy az életben maradó kevés madár érté- 

 kéről adjak számot. Felveszem, hogy egy 

 rovarevő madár párja öt évig él és évente 

 csak egyetlen egy párt szaporít. A természe- 

 tes elhalálozások után, tíz év múlva 1000 pár 

 az utód. Ha ez a 200(1 madár csak 30 napig 

 eteti rovarral fiókáit és a nyújtott rovarok 

 között naponkint csak 20 káros akad, akkor 

 a tizedik évben 1.200,000 káros rovart pusz- 

 títanak el. annak szaporodása idejében. Az 

 elődök (500 pari a tizedik évben kerek szám- 

 Aquila XVUI. 



der Gelegenheit, nichl mehr mit ganzer Starr- 

 licit bestimmt werden kann. Heute kann dit 

 landwi/rtschaflMche Bedeutung der vermehrten 

 schädlichen Insekten mil dem biologischen 

 Werte der dem Untergang zugehenden Vögel 

 indít meli)- ni Parallele gestellt werden. !>/• 

 wäre 'in Anachronismus. 



Von dem ungefähr abschätzbaren Vermö- 

 gen, welches durch Insektenfrass zugrunde 

 geht, wird ein gewisses Prozent durch die 

 Schlupfwespen, etwas weniger durch die Vö- 

 gel, die Krankheiten und das Wetter gerettet. 

 am wenigsten aber durch die künstliche 

 Insektenvertilgung. Wenn der Landwirt die 

 Bedeutung der Vögel einer Kritik unterzieht. 

 so betrachte er sie nicht als Maschinen und 

 bezifi'ere deren Arbeit nicht auf Grund der 

 alten biologischen Korrelation auf 1 — 2°/ - 

 Der Prozentsatz wird nur dann steigen, wenn 

 er die Vögel, welche die Kultur ihrer Nester 

 und eines Teiles ihrer alten gewohnten Nah- 

 rung beraubt hat, erzieht und angewöhnt. 

 Dass der Vogel gelehrig ist, das haben ausser 

 unseren einheimischen Heuschreckenvertilgern, 

 wie der Rotfussfalke, die Saatkrähe, das Reb- 

 huhn, der Storch und andere, auch der hier 

 nicht heimische Rosenstaar durch seine Nest- 

 bauart auf der Hortobágyer Puszta bewiesen, 

 und dass der Mensch nicht lernt, wurde da- 

 durch bewiesen, dass den Störchen und Staaren 

 auf dem von Heuschrecken befallenen Gebiete 

 keine Gelegenheit zum Nisten geboten wurde; 

 die Vögel wurden sogar vernichtet und die 

 Nester konnten gegen herumstreichende Zigeu- 

 ner nur zu spät verteidigt werden. 



Die D.uiwiNSchen und KraephunscIicu geo- 

 metrischen Progressionen können eben sowohl 

 zur Berechnung der Vermehrungsfähigkeit der 

 Insekten, als auch auf die der Vögel ange- 

 wendet werden. Und wenn auch Keabpblin 

 in der Annahme von jährlich vier Brutzeiten 

 übertreibt, so werde ich, im Gegenteil mit 

 übertrieben niedrigem Masse messen, um über 

 die wenigen am Leben bleibenden Vögel 

 Rechnung zu legen. Ich nehme an, dass ein 

 Paar insektenfressender Vögel 5 Jahre lebt und 

 jährlich nur ein einziges Paar als Nachkommen 

 hat. Nach Abrechnung der natürlichen Todes- 

 fälle werden nach 10 Jahren 1000 Paar Nach- 

 kommen da sein. Wenn diese 2O0O Vögel 

 ihre Jungen mir während 30 Tagen mit 

 Insekten füttern .und unter den täglich ver- 



26 



