219 



kopácsolásában s ezzel számos czinegeköltés 

 megsemmisitésében nyilvánult, még egyre tart. 

 A csőrnyomokból ítélve a zöld küllő (Pious 

 viridis I-.) a tettes, mely a neki szűk röp- 

 lyukon be nem férvén, mindig az odu olda- 

 lának legvékonyabb helyét töri be. Minthogy 

 más erdőben ily nagymértékű kártételt nem 

 észleltünk, valószínű, hogy ez a káros szokás 

 csak egyes harkályoknak tulajdonsága s igy 

 ellene a tettenért kárlevő ellövésével sikerrel 

 lehetne védekezni. 



Sok bajt okozott a lódarázs (Vespa crabro 

 L.) is, mely a fedél dugaszára függesztve 

 fészkét, számos odu lakóját kényszeríté to- 

 jásai elhagyására és ily módon egész erdő- 

 részeket képes elnépteleníteni. Az odvak 

 tavaszi és nyáreleji vizsgálatát tehát már ez 

 a körülmény is szükségessé teszi. Mert csak 

 ilyenkor lehet e darázs szaporodásának a 

 szfíkszájií lepkeháló segélyével gátat vetni. 



Az odulakóknak különben, bár bizonyara 

 csak elvétve, a hlgyók közt is akad ellensége. 

 Eddig két helyen sikerült a kigyót fészek- 

 rabláson érni: a tótsóvári m. kir. erdőhivatal 

 területén „egy ismeretlen kígyófaj" négy odút 

 fosztott ki. Visegrádon pedig Láglek Gúla 

 m. kir. erdőtanácsos észlelete szerint az erdei 

 sikló — Aesculap -kígyó — (Coluber longis- 

 simus Laur.) ette ki az odvakból a tojást, sőt 

 a fiókokat is. 



Az odulakók védelméről fokozatosan a 

 szabadon fészkelőkre is kiterjedő intézkedések 

 során figyelemre méltó kísérletet végzett Sípos 

 Antal herczegi uradalmi főerdész Körmenden. 

 Hogy addig is, a míg a Bi;ni,EPscn-rendszerű 

 ágcsomók kifejlődnek, minél több viharálló 

 fészekalapzatot létesítsen, 12 cm átmérőjű és 

 4 cm mély sodronykosáricákat erősített fákra 

 és bokrok közé. il">. es 16. ábra.) 



benen Berichtes „nur durch das Ansiedeln 

 von Bulen erhofft werden kann", wurde hieniit 

 der Fehértó-Wald auf eine Zeit befreit. Der 

 Schaden der Spechte jedoch, welcher im 

 Aufhacken eines grossen Teiles der Nisthöhlen 

 und hiedurch in der Vernichtung vieler Meisen- 

 bruten besteht, dauert noch immer fort. Den 

 Schnabelspuren nach muss der Grünspecht 

 (Picus viridis L.) fier Täter sein, welcher, 

 da er durch das enge Flugloch nicht hinein 

 kann, stets die dünnste Stelle der Höhlen- 

 wand durchzuhauen pflegt. Indem man in 

 anderen Waldungen eine derartig grosse Be- 

 schädigung nicht beobachten konnte, erscheint 

 es für wahrscheinlich, dass diese schlechte 

 Gewohnheit nur gewissen Individuen eigen ist 

 und deshalb durch Erlegung des auf frischer 

 Tat ertappten Missetäters mit Erfolg verhindert 

 werden könnte. 



Viel F bei verursachten auch die Hornissen 

 (Vespa crabro L ), welche ihre Nester auf 

 die Dachscheibe der Höhlen hängen, dadurch 

 viele Höhlenbewohner zum Verlassen der Eier 

 nötigten und auf solche Weise ganze Wald- 

 striche zu entvölkern imstande sind. Die 

 Revision der Höhlen im Frühjahr und Sommer 

 macht also schon dieser Umstand notwendig. 

 Denn nur in dieser Zeit kann dem Über- 

 handnehmen dieser Hornissen durch Anwen- 

 dung des kleinkalibrigen Schmetterlingsnetzes 

 vorgebeugt werden. 



Die Höhlenbewohner haben übrigens, wenn 

 auch gewiss nur in vereinzelten Fällen, auch 

 die Schlangen zu ihren Feinden zu zählen. 

 Bisher gelang an zwei Orten Schlangen beim 

 Nestraub zu ertappen : in der kön. ung. Forst- 

 verwaltung Tótsóvár hat „eine unbekannte 

 Schlangenart vier Nisthöhlen ausgeraubt", 

 während in Visegrád, laut Beobachtung des 

 k. u. Forstrates Julius LAgler, eine Aeskulap- 

 Schlange (Baumnatter = Coluber longissimus 

 Laur.) aus den Nisthöhlen Eier und auch Junge 

 verschlang. 



In der Reihe jener Verfügungen, welche 

 vom Schutz der Höhlenbrüter immer mehr 

 auf den der Freibrüter ausgedehnt werden, 

 hatte Anton Sipos, fürstl. Oberförster in Kör- 

 mend, beachtenswerte Versuche bewerkstelligt. 

 Um auch bis dahin, bis sich die nach der 

 v. BERLEPscHSchen Methode erzeugten Astquirle 

 entwickeln können, tunlichst viele wetterfeste 

 (Testunterlagen zu schaffen, befestigte er 12 cm 



28* 



