i»:iu 



a szürke légykapó, barázdabillegető, végül 

 hat esetben szén-, egj r esetben kékczinege 

 volt észlelhető. 



Verebek viselkedése és irtása. 



A legtöbb helyen károsnak minősültek, 

 minthogy a czinegéket, rozsdafarkúkat, ba- 

 rázdabillegetőket, egy helyen a nyaktekercset 

 is kiverték az odvakból, elfoglalva a házi 

 fecske fészkeit is. Egyedül a szénczinegéről 

 jegyeztetett fel egy esetben, hogy a verebet 

 sikerült elűznie. 



Az odvak alacsonyan való elhelyezése mit 

 sem használt, az 50 cm-nyire lévőkbe is 

 betelepültek (akárcsak a Margitszigeten). Riasz- 

 tással, lövéssel, fészkek és tojások állandó 

 szedésével védekeztek ellenük. 



Néhány helyen azonban kíméletben voltak 

 részesíthetők. így Visegrádon, hol különösen 

 a mezei veréb a rovarevő madarak jó her- 

 nyózótársának bizonyult; Bácsalmáson pedig 

 azért, mert egyéb rovarevő híján a mezei 

 verébre kellett a hernyózást bízni. 



Algyógyon a királyhalmi tapasztalat ismét- 

 lődött meg. Ott ugyanis az erdőszéleken ezré- 

 vel tanyázik a mezei veréb, az erdő mélyében 

 lévő fészekodu-telepre azonban eddig nem 

 látogatott el. 



A hol cserépből készült műodvak fafészek- 

 odvakkal vegyesen vannak, utóbbiakat vá- 

 lasztja s a cserépodukat átengedi a czine- 

 géknek. Feltűnően nyilvánult ez Zilah két 

 telepén, hol a Tapsony Mátyás által szerkesz- 

 tett cserépkorsó-odvakban csupa czinege 

 (egyik helyen 20 pár) fészkelt, míg a faodvak- 

 ban kizárólag verebek laktak, kiszorítva on- 

 nan a czinegéket. 1 



1 Kérdés azonban, így lesz e ez továbbra is, nem 

 szoknak e idővel a cserépoduhoz is ? — Cs. T. 



lichen Mauerlöcher wurden vorwiegend Ruti- 

 cilla tithys und phoenicura, dann Muscicapa 

 grisola, Motacilla alba und zuletzt in 6 

 Fällen Parus major, einmal Parus coeruleus 

 beobachtet. 



Benehmen und Bekämpfung der Sperlinge- 

 Sie erwiesen sich an den meisten Orten 

 als schädlich, indem sie die Meisen, Rot- 

 schwänze und Bachstelzen, manchenorts auch 

 den Wendehals aus den Nisthöhlen vertrieben 

 und auch die Nester der Mehischwalben okku- 

 pierten. Bloss von der Kohlmeise wurde in 

 einem Falle notiert, dass sie den Sperling 

 vertreiben konnte. 



Das niedrige Placieren der Nisthöhlen be- 

 währte sich nicht, indem die Sperlinge auch 

 solche von 50 cm Höhe bezogen (gerade 

 wie dies auf der Margareten-Insel der Fall 

 war!). Man bekämpfte sie durch Scheu- 

 chen, Abschiessen, beständige Vernichtung 

 der Brüten. 



An einigen Orten konnte man sie jedoch 

 schonen. So in Visegrád, wo sich besonders 

 die Feldsperlinge nebst anderen Insekten- 

 fressern ebenfalls als tüchtige Raupen ver- 

 tilger erwiesen ; in Bácsalmás ferner deshalb, 

 weil daselbst wegen Mangels an sonstigen 

 Insektenfressern das Abraupen einzig durch 

 die Feldsperlinge bewirkt werden konnte. 



In Algyógy wiederholte sich die in Király- 

 halma gemachte Erfahrung. Dort haust näm- 

 lich der Feldsperling am Waldrande zu 

 Tausenden, ohne die im tiefen Walde errich- 

 teten Nisthöhlenanlagen zu behelligen. 



Wo die tönernen Nisturnen mit Holzhöhlen 

 vermischt angebracht sind, bezieht der Sper- 

 ling die hölzernen und überlässt die Tonurnen 

 den Meisen. In auffallender Weise zeigte sich 

 dies auf 2 Anlagen in Zilah, wo in den 

 durch Mathias Tapsony konstruierten Nistkrügen 

 lauter Meisen (an einer Stelle 20 Paare) 

 brüteten, während in den hölzernen Nisthöhlen 

 ausschliesslich Sperlinge hausten, nachdem 

 sie die Meisen aus diesen verdrängt hatten. 1 



1 Es ist jedoch fraglich, ob dies auch weiter so 

 bleiben wird ; ob sich die Sperlinge mit der Zeit 

 nicht auch an die Tonurnen gewöhnen werden. T. Cs. 



