238 



Az etetőket az odulakó czinegék minden 

 faja, azután csuszka, fakúsz, királyka, nagy 

 és kis fakopáncs, a magevők közül erdei és 

 fenyőpinty, meggyvágó, házi és mezei veréb, 

 csicsörke, kenderike, tengelicz, csíz és czit- 

 romsármány látogatta. Egy helyt az öszapó- 

 czinege is mutatkozott, még pedig az etető- 

 kunyhóban 1 



Az etetőereszt egy esetben a verebek tel- 

 je-én okkupálták, meghiúsítva az etetés sike- 

 rét. Más helyt (115.) egy szénczinege sokáig 

 nem eresztette társait az etetőkhöz, úgy hogy 

 végre is le kellelt lőni. 



Szabadon fészkelök védelme. 



Minthogy az állami kísérleti telepek leg- 

 többje fával és bokorsűrüséggel már amúgy 

 is dúsan el van látva, a szabadon fészkelők 

 szaporodásának előmozdítása főképpen a fész- 

 kek és azok lakóinak őrzésével s a káros 

 emlősök és madarak üldözésével történt. 



A meglevő bokrosok élősövényekkel való 

 szaporítását 17 helyről jelentették; 2 esetben 

 remiszültetés, 1 esetben a meglévő bokrosok- 

 nak nyeséssel való sűrítése, 2 helyen pedig 

 itatóhelyek létesítése látszott szükségesnek. 



A magántulajdonú telepeken ezek az intéz- 

 kedések történtek: 



Algyógyon, Dr. Maukb Károly részéről : 

 2000 méteres gledicsiasövény, tölgyesben téli 

 menedékül szolgáló 200 m-es fenyvesbozót, 

 gyökér- és rőzserakások 



Pettenden, Kenesbey LÁszLó-nál: 3 gledicsia- 

 rőzsehalmaz (egyben fülemüle, másban ökör- 

 szem fészkelt), 2 madáritató. 



Körmenden, Sípos Antal részéről: itató úgy 

 készítve, hogy „a földbe lenyúlik belőle egy 

 20 cm átmérőjű 1 m hosszú betoncső, mely 

 alul betonnal van elzárva. Ezáltal elértem azt, 

 hogy az itató vize nyáron nem melegszik oly 

 gyorsan fel s például a múlt télen, naponta 

 reggel meleg vizet töltve be, egész napon át 

 nem fagyott be, sőt ritka esetben hűlt le 

 -+- 3 C fokra; éjjelre azután egy megfelelő 



Die Futterstellen besuchten ausser sämt- 

 lichen höhlenbewohnenden Meisenarten auch 

 Kleiber, Baumläufer, Goldhähnchen, grosser 

 und kleiner Buntspecht, von den Körner- 

 fressern Buchfinke, Kirschkernbeisser, Haus- 

 und Feldsperling, Girlitz, Hänfling, Distel- 

 rink, Erlenzeisig und Goldammer. An einem 

 ( >rte zeigte sich auch die Schwanzmeise, und 

 zwar im v. BERLEPScHSchen Futterhause ! 



Bei einem „Futterdache" wurde die Meisen- 

 fütterung durch die Menge der Sperlinge 

 vereitelt. Anderorts hinderte eine streitsüchtige 

 Kohlmeise das Füttern derart, dass sie 

 schliesslich erlegt werden musste. 



Schutz der Freibrüter. 



Auf den ohnehin schon mit Baum und Ge- 

 büsch reich bewachsenen staatlichen Vogel- 

 schutzanlagen — zumeist Forstverwaltungen 

 — wurde die Vermehrung der Freibriiter 

 hauptsächlich durch Überwachung der Nester 

 und deren Bewohner, wie auch durch Ver- 

 folgung der Raubtiere gefördert. 



Die Vermehrung der Buschdickichte durch 

 lebende Zäune erfolgte an 17 Orten ; in 2 

 Fällen wurde das Anlegen von Remisen, 

 einerorts das duch Schnitt bewirkte Ver- 

 dichten der Gebüsche, an 2 Stellen die Her- 

 richtung von Vogeltränken für notwendig 

 erachtet. 



Auf den Privatanlagen geschah diesbe- 

 züglich folgendes : 



In Algyógy, durch Dr. Karl Madks : 2000 m 

 langer Gleditschia-Zaun, im Eichenwalde ein 

 als Winterzuflucht dienendes 200 m langes 

 Fichtendickicht, Anlegen von Wurzel- und 

 Reiserhaufen. 



In Fettend, durch László v. Kenebsey : 3 

 Gleditschia-Reiserhaufen (in einem brütete 

 eine Nachtigall, in einem anderen ein Zaun- 

 könig) ; 2 Vogeltränken. 



In Körmend, durch Anton Sipos : Vogeltränke 

 „woraus eine 20 cm im Durchmesser betra- 

 gende und 1 m lange, unten abgeschlossene 

 senkrechte Betonröhre in die Erde führt. Hie- 

 mit erreichte ich, dass sich das Wasser darin 

 im Sommer nicht so bald erwärmt, anderseits, 

 wie im vergangenen Winter, täglich mit warmem 

 Wasser gefüllt, tagsüber nicht zufror und selten 

 unter -f- 3 C sank : übernachts bedeckte ich 



