246 



„Nem tudjuk, legalább nem biztosan, hogy 

 hová és hogyan rakja a fészkét. Valószínűleg 

 fákon van. faodvakban vagy sziklaüregékben." 



Innen indul ki a tévedéseknek az a hosszú, 

 egészen a legújabb korig vezető lánczolata, 

 a mely a kékvércse fészkelésének számos 

 tárgyalásait jellemzi. A mit Naumann itt csak 

 sejtelemként mondott ki, valószínűleg a vörös 

 vércsével való közeli rokonságra alapítva, az 

 később mindinkább elveszítette sejtelemjel- 

 legét; pl. Hennicke K. 1903-ban és Bau S. 

 1905-ben (Friederich könyvének új kiadásában) 

 mint megállapított valóságot tárgyalják azt, 

 hogy a kékvércse sziklaodvakban vagy maga- 

 rakta fészekben költ. 



Lehetetlen evvel a megállapítással kapcso- 

 latosan rá nem mutatni arra a valósággal 

 hihetetlen hatásra, melyet Naumann a későbbi 

 ornithologiai irodalomra gyakorolt. Egy sej- 

 telme, melyet bizonyos kautélákkal később is 

 fönntartott, sokkal hatalmasabbnak bizonyult, 

 mint a magyar és orosz szerzőknek idevágó 

 pozitív megfigyelései, melyek utóvégre is a 

 kékvércse hazájából származtak. Megfelelően 

 szerényebb keretekben ismétlődik itt az a 

 jelenség, a mikor Newton A. óriási tekintélye 

 egy századdal megkésleltette az achromatikus 

 lencse föltalálását, Ha valahol, úgy itt döntő 

 szerepet vitt az irodalom fölhasználásában az 

 auktoritás elve, a mely már eleve is kirekeszti 

 azt az eshetőséget, hogy Naumanní korrigálni 

 lehessen, holott az „errare humánum est" 

 alapján ő is tévedhetett, különösen akkor, a 

 mikor nem a saját megfigyeléseit irta meg. 



A mi Naumann sejtelmét illeti, föltétlenül 

 jogosnak és logikusnak is kell tartani. A vörös- 

 es fehérkörmű vércsével való közeli rokonság- 

 alapján nagyon valószínű volt, hogy ez a 

 rokonság a fészkelőhely megválasztásában is 

 kifejezésre jut, Hogy a tények ezt a föltevést 

 megezáfolták, az csak arról tanúskodik 

 mint annyi más és más esetben hogy az 

 emberi logika csak ritka szerencsés esetekben 

 számit annyi tényezővel, a mennyi a valóság- 

 megközelítéséhez szükséges. Más szempontból 



„Es ist nichts bekannt, wenigstens nicht 

 mit Gewissheit, wo und auf was Art sein 

 Nest u. d. gl. angelegt ist. Wahrscheinlich 

 befindet es sich auf Bäumen, in Baumhöhlen 

 oder Felsspalten." 



Hier beginnt jene lange, bis zur allerneuesten 

 Zeit reichende Kette der Irrtümer, welche 

 für die Behandlung des Brutgeschäftes des 

 Rotfussfalken bezeichnend ist. Was Naumann 

 hier nur als wahrscheinlich, auf die nahe 

 Verwandtschaft mit dem Turmfalken gegrün- 

 dete Vermutung ausspricht, verlor später immer 

 mehr den Charakter einer Vermutung; so wird 

 z. B. von C. Hennicke im Jahre 1903 und 

 A. Bau im Jahre 1905 (im neuen Friederich) 

 das Brüten des llotfussfalken in Felsspalten 

 oder in selbstgebauten Horsten als Tatsache 

 hingestellt. 



Im Anschlüsse an diese Feststellung ist es 

 unmöglich jenes wirklich unglaublichen Ein- 

 flusses nicht zu gedenken, welchen Naumann 

 auf die spätere ornithologische Literatur aus- 

 übte. Eine Vermutung, welche er mit gewissen 

 Vorbehaltungen auch später aufrechthielt, 

 erwies sich viel mächtiger als die einschlä- 

 gigen positiven Beobachtungen der ungarischen 

 und russischen Autoren, welche schliesslich 

 der wahren Heimat des Vogels entstammten. 

 Es wiederholte sich hier in entsprechend be- 

 scheidenerem Masstabe jener Fall, wo Newtons 

 kolossale Auktorität das Erfinden der achro- 

 matischen Linse für ein Jahrhundert verspä- 

 tete. Wenn irgendwo, so spielte hier in der 

 Benützung der Literatur das Prinzip der Auk- 

 torität eine entscheidende Kolle ; es erschien 

 sozusagen im voraus schon ausgeschlossen, 

 dass Naumann korrigiert werden könne, selbst 

 auch in jenen Fällen, wo er sich — errare 

 humanuni est — ebenfalls irren konnte, beson- 

 ders da, wo er selbst keine eigenen Beobach- 

 tungen hatte. 



Was die Vermutung Naumanns betrifft, so 

 muss dieselbe unbedingt als logisch und 

 berechtigt angesehen werden. Auf Grund der 

 nahen Verwandtschaft mit dem Turm- und 

 Rötelfalken war es sehr wahrscheinlich, dass 

 sich diese Verwandtschaft auch in der Wahl 

 der Brutplätze geltend machen wird. Dass die 

 Tatsachen diese Annahme widerlegten, be- 

 zeugt nur, wie in so vielen anderen Fällen, 

 dass die menschliche Logik nur in wenigen 

 Glücksfällen mit so viel Faktoren rechnet, 



