249 



fölveszszük azt is. hogy az csak több fajta- 

 bélijének az egyesülése révén lehetséges, 

 ágy az ilyen egyesülés valósággal példátlan. 

 Az közönséges dolog, hogy tarsaságban fész- 

 kelő madarak egyesülve védelmezik a fész- 

 keiket, de arra nem ismerek esetet, hogy 

 egyesüljenek arra, hogy egy pártól elvegyék 

 ,i fészket. Annál különösebb a fenti meg- 

 li jívelés." 



E közlemény szerint 1830-bcm lényegileg 

 már tisztázva volt a kék vérese fés:kelése. 

 Habár Petényi későbbi monográfiája még sok 

 új részletet hozott, a fő elv, az idegen fészek 

 elfoglalása, már itt is félreérthetetlenül ki 

 volt mondva; saját szavai szerint „fészkét 

 csak a legelső alkalommal találtam odvas fá- 

 ban, minden egyéb tojományát szarka fészekben 

 leltem". A németnyelvű publikálás következ- 

 tében ez az ismeret az egyetemes tudomány 

 számára hozzáférhetővé volt téve. Ily körül- 

 mények között valósággal hihetetlen, hogy 

 a „gyökérzettel, szőrrel és mohával kibélelt 

 odu" szerepel legtöbbször mint fészkelési 

 hely, ellenben a szarkafészek elfoglalása igen 

 gyakran csak mint állítólagos fészkelési mód 

 van föltüntetve. A sziklaüregekről itt szó 

 sincs, a német irodalomban pedig alig aka- 

 dunk a kék vércse fészkelésének oly tárgya- 

 lására, a melyben elő ne fordulnának. 



A sziklaüregekben való fészkelést a svájezi 



források is előszeretettel emlegetik. Az első 

 idevágó forrás: Dr. Schinz H. 1! Naturge- 

 schichte und Abbildungen dei Vögel. Leipzig. 

 1833, p. 21. erre nézve a következőket mondja : 



..Készkelését még nem ismerjük. Követ- 

 keztetve abból a fészekből, melyeit Svájcz- 

 ban egy elérhetetlen sziklában találtak, úgy 

 látszik, hogy a vércse módjára ő is sziklában 

 költ; vájjon fákon is, a/, nem tudjuk." 



Schinz később egyszerűen elhallgatta ezl 

 az adatot s így annak részleteseid) megezáfo- 

 lása fölösleges. 



A kék vércse fészkelésére vonatkozó hely- 

 telen adatok egyik legnevezetesebb fonása 

 Dr. GiiOobb K. L. Vollständiges Handbuch 



Aquila XVIII. 



an. dass ihm diess bloss durch die \ ereiuigung 

 mit mehrern seines Gleichen möglich wird: 

 so ist eine solche Vereinigung ohne Beyspiel. 

 Das ist etwas Gewöhnliches, dass sich gesell* 

 schaftlich brütende Vögel zur Verteidigung 

 ihrer Nester vereinigen, aber mir ist kein 

 Beyspiel bekannt, dass sie dies thnn, um 

 einein Paare das Nest abzujagen, Umso merk- 

 würdiger ist die oben angeführte Beobachtung." 

 Laut diesem Berichte war das Brutgeschäft 

 des Rotfussfalken vm Jahre 1830 seinen 

 Hauptzügen nach scimi, geklärt, obwohl die 

 spätere Monographie Phtknyis noch viele neue 

 Details brachte, war das Hauptmoment, näm 

 lieh das Okkupieren der fremden Horste, 

 schon hier unzweideutig ausgesprochen : seine 

 eigenen Worten lauten: „Das Nest fami Ich 

 mir dus allererste Mal in entent hohlen Baume, 

 alle anderen Horstestanden in Elsternestern.'' 

 Durch die in deutscher Sprache erfolgte Ver- 

 öffentlichung war diese Kenntnis für die Wis- 

 senschaft zugänglich gemacht. Unter solchen 

 Verhältnissen ist es fast unglaublich, dass 

 hauptsächlich „die mit Wurzelwerk, Moos und 

 Haaren ausgefütterte Baumhöhle" als Nistplatz 

 angegeben wird, während das Okkupieren 

 der Elsterhorste sehr oft nur als angebliche 

 Xistweise angeführt wird. Der Felsspalten wird 

 hier gar keine Erwähnung getan, während 

 kaum eine Darstellung des Brutgeschäftes des 

 Rotfussfalken in der deutscher Literatur zu 

 finden ist, in welcher dieselben nicht vor- 

 kommen würden. 



Das Brüten in den Felsspalten wird noch 

 besonders in der Literatur der Schweiz mit 

 Vorliebe erwähnt. Die erste einschlägige Quelle 

 Dr. H. E. Schinz: Naturgeschichte und Abbü 

 düngen der Vögel. Leipzig, 1833, pag. 21, 

 besagt diesbezüglich folgendes : 



„Über die Fortpflanzung ist noch nichts 

 bekannt. Nach einem in der Schweiz in einem 

 Felsen entdeckten N'este, zu welchem man 

 aber nicht gelangen konnte, scheint er wie 

 der Thurmfalke in Felsen zu bauen, ob auch 

 auf Bäumen, wissen wir nicht." 



Schinz ist später stillschweigend über diese 

 Angabe hinweggegangen und kann daher die 

 eingehendere Widerlegung derselben als un- 

 nötig betrachte! werden. 



Zu den merkwürdigsten Quellen der auf 

 das Brutgeschäft des Rotfussfalken bezüglichen 

 falschen Daten ist Dr. K. L. Gloqbr: Voli- 

 Zi 



