252 



ország melleit Legklasszikusabb földjéről, 

 ( Iroszországból. 



tíoBDMANM A.: Fawne pontique, Démidopi : 

 Voyage dans la Russie méridionale etc. Vol. 

 III." Paris, 1841-42, p. 82. 



„Még egy dologról tudok beszámolni, arról 

 t, i., hogy a kékvércse gyakran a szarkák 

 fészkeit foglalja el. Kowalewkában a Bug 

 mellett három fészket is láttam e vércse- 

 fajtól megszállva, s mind a háromnak építési 

 módja nyilvánvalóan elárulta, hogy eredetileg 

 szarkafészkek voltak." ' 



A közlemény, bár kissé hiányos, a főelvre 

 nézve pontosan összevág Petényi megfigyelé- 

 sével. Érvényesülni ez se tudott, de azért 

 több-kevesebb részletességgel mégis csak kö- 

 zölték azt Drksser (1871), Willibald (1886), 

 Brehm A. (1892) és Menzbier (1895). 



Dr. Lindermayer A.: Die Vögel Griechenlands. 

 ..Isis". 1843, p. 328. 



A fészkelő terület határaira vonatkozó nega- 

 tiv ailata az, hogy Görögországban nem fészkel 

 a kékvércse. Azért i* említésreméltó ez a forrás, 

 mert később a Görögországban való fészke- 

 lést többen is erősítgették, míg Reiser 0. leg- 

 újabb kutatásai ezt a legrégibb adatot iga- 

 zolják. 



Tízéves szünet után Hanák K. J.: Emlősök 

 és madaruk képes természetrajza- Pest, 1853, 

 p. 202. említi a kékvércse fészkelését, de éppen 

 csak annyit mond, hogy Petényi fedezte fel. 



„Fészkét és tojományát Petényi Salamos 

 Pest megyében a biliéi erdőben és a rákos- 

 keresztúri berekben 1826-ban fedezte fel." 



Hanák kétségtelenül magától PetényiioI kapta 

 ezt az adatot, minthogy az előszóban mint 

 tanácsadó szerepel. Az „isis"-ben megjelent 

 közleményből hiányzik a rákoskeresztúri berek, 

 más forrás, pedig nincs. Valószínűleg innen 

 vették Lovasby, majd Lakatus is Petényi fel- 

 fedezésének a hírét, mert különben nyoma 

 volna náluk az „/s/- -beli levélnek. 



A gyér számban föltünedező eredeti források 

 közé tartozik ür. Raddb G. : Beiträge zur Or- 



neben 



líotfussfalken. 



NOBDMANK A. 



Ungarn der klassischsten Heimat des 



I', 1,1, ir jiniltiqui' I )i:miim>i-T : 



Voyage dans la Russie méridionale. Vol. III. 

 Paris, 1841—42. pag. 82. 



„Ich kann noch eine andere Tatsache fest- 

 stellen, nämlich die, dass der Kott'ussfalke 

 häufig die Nester der Elstern benützt. In 

 Kowalewka am Bug fand ich drei von diesem 

 Falken besetzte Nester, deren Bau es unzweifel- 

 haft Hess, dass sie ursprünglich von Fistern 

 gebaut wurden." l 



Obwohl dieser Bericht etwas lückenhaft ist. 

 so stimmt derselbe bezüglich des Haupt- 

 moments dennoch mit Petényis Beobachtungen 

 überein. Durchdringen konnte zwar auch dieser 

 nicht, doch ist derselbe mehr oder minder 

 ausführlich bei Dresser(1871), Willibald (1886), 

 Brehm A. (1892) und Menzbier (1895) vorzufinden. 



Dr. A. Lindermayer: Die Vögel Griechen 

 lands. „Isis", 1843, pag. 328. 



Enthält bezüglich der Grenzen des Brut- 

 gebietes das negative Datum, dass der Rot- 

 fussfalke in Griechenland nicht brütet. Die 

 Quelle ist deshalb erwähnenswert, weil das 

 Brüten in Griechenland später von mehreren 

 Autoren behauptet wurde, während die neues- 

 ten Forschungen von 0. Reiser die Richtig- 

 keit dieser ältesten Angaben bezeugen. 



Nach einer Pause von 10 Jahren wird das 

 Brutgeschäft des Rotfussfalken von Chr. J. 

 Hanák in Emlősök és madarak képes természet- 

 rajza. Pest, 1853, pag. 202 wieder erwähnt, 

 doch ist hier nur so viel angegeben, das 

 dasselbe von Petényi entdeckt wurde. 



„Nest und Eier wurden im Jahre 1826 von 

 Salamon von Petényi im Walde von Bille, und 

 im Auwäldchen von Rákoskeresztúr im Comi- 

 tate Pest entdeckt." 



Hanák erhielt diese Angabe von Petényi selbst, 

 da er laut dem Vorworte als Ratgeber erwähnt 

 wird. Im Berichte der ..Isis" fehlt das „Auwäld- 

 chen von Rákoskeresztúr", eine andere Quelle 

 aber existiert nicht. Wabrscheinlicb über- 

 nahmen später v. Lovasby und Lakatos von hier 

 aus die Kunde von der Entdeckung Petényis, 

 da ansonsten bei ihnen die Spuren des Berichles 

 in der „Isis" jedenfalls vorhanden wären. 



Zu den in geringer Anzahl auftauchenden 

 Originalquellen gehört auch Dr. G. Radde : 



1 Dresser : Birds of Europe nyomán idézve. 



Zitat nach Dresser : Birds of Europe. 



