256 



gáltatna arról, hogy a kékvércse fészkelő- 

 területe az utolsó félszázad alatt messze kelel 



felé tolódott vissza, ha iliaca a tárgyalás 

 kételyeket nem fakasztana a fészkelésre nézve. 

 A forni s : 



Dr. Müller J. W. báró : Beitrüge zur Finnin 

 des Mittelmeerbeckens. Jotirn. f. Ornith., IV. 

 L856, p. 215, 216. 



..Hz a szép kis sólyom szabálytalan idő- 

 közökben látogat el a Provence-ba, a hol néha 

 fészkel is ; néha évek telnek el a nélkül, 

 hogy csak egy is mutatkoznék, más években 

 azonban nagy csapatokban jelentkeznek a 

 tavaszi időszakban. A hol összefüggő fás 

 teriiletek erdőt alkotnak, melyek közelében 

 legelők is találhatók, ott előszeretettel fészkel 

 szilfákon vagy tölgyeken. Fészkét jól összerótt, 

 erősen összetartó gallyakból rakja. A fészek 

 bélése, mely mohából és finom fűszálakból 

 áll. megkülönbözteti ezt a fészket más raga- 

 dozó madarak fészkeitől. Egy június elején 

 36' magasságban talált kész fészek külső 

 átmérője 40 cm. teljes magassága 30 cm, 

 mélysége ". cm. belvilága 19 cm volt." 



A közölt méretek szerint a szóbanforgó 

 fészek kétségtelenül varjúfészek volt; a kék- 

 vércse magarakta fészke föltétlenül kisebb- 

 méretű volna, a mint az Cerva megfigyeléseinél 

 majd látható. Az ebből a körülményből fakadó 

 kételyeket meg oak megerősíti az, hogy a 

 tojásokat egyáltalában föl se említi. A tárgya- 

 lásnak ez a hiányossága elég okot szolgáltat 

 arra, hogy azt teljesen mellőzhessük. 



Eredeti megfigyeléseken alapuló forrás a 

 következő : Taczanowbky — szóbeli közlése — 

 Villini, nitiin VII. 1857, p. 182. 



..Falco rufipes és cenchris, melyek a lengyel 

 királyságban fészkelnek, és pedig az első faj 

 elég gyakran, megérkezésük után igen okosan 

 azonnal birtokukba veszik azelőtti fészkeiket, 

 fészekodvaikat stb. és nagy bátorsággal verik 

 vissza mindazokat a támadókat, a melyek 

 előbb fészkelnek, mint ők maguk. Ilyen módon 

 néha három és több héten át tartják meg- 

 szállva kiválasztott fészkelési helyeiket, addig 

 a míg maguk is tojni kezdenek." 



eine geschichtliche Urkunde dazu liefern. 

 dass sich das Brutgebiet «les Rotfussfalken 

 in den letzten 50 Jahren weit nach Osten 

 verschob, wenn die Darstellung selbst keine 

 Zweifel an dem Brüten wachrufen würde. 

 Die Quelle ist: 



Baron Dr. J. \Y. v. Moübb : Beiträge zur 

 l-'iniini des Mittelmeerbeckens. Jotirn. f. Ornith. 

 IV. 1856, pag. 215, 216. 



..Dieser schöne kleine Falke kommt in 

 unregelmässigen Perioden in die Provence, 

 wo er auch zuweilen nistet; manchmal ver- 

 gehen mehrere Jahre, ohne dass man einen 

 zu Gesicht bekommt, in anderen Jahren, im 

 Frühling, erscheinen sie in grossen Haufen. 

 Wo zusammenhängende Hölzer einen Wald 

 bilden, und Triften oder Viehweiden in der 

 Nahe sind, legt er gerne seinen Horst auf 

 Ulmen oder Eichen an. Derselbe besteht aus 

 Reisern, die gut und stark verbunden sind. 

 Die innere Ausfütterung, aus Moos und feinen 

 (Jräsern bestehend, unterscheidet denselben 

 von anderen Raubvogelhorsten. Sein äusserer 

 Durchmesser betrug bei einem soeben fertig 

 gewordenen Horste, welchen ich Anfangs 

 Juni 36' hoch vom Boden fand, 40 cm, die 

 ganze Höhe 30 cm, Tiefe ■"> cm. innerer Durch- 

 messer 19 cm." 



Laut den Massen ist der beschriebene Horst 

 unzweifelhaft ein Krähennest ; der selbstge- 

 baute Horst des Rotfussfalken wäre unbedingt 

 kleiner, wie sich bei den Beobachtungen von 

 Cerva zeigen wird. Die aus diesem Umstände 

 entspringenden Zweifel werden noch dadurch 

 verstärkt, dass die Eier überhaupt gar nicht 

 erwähnt werden. Diese Mangelhaftigkeit der 

 Darstellung gibt genügende Ursache zur Prä- 

 terierung derselben. 



Auf unmittelbaren Beobachtungen hissende 

 Quelle ist auch folgende: 



Taczanowshys mündliche Mitteilung in Nau- 

 ma/rmia. VII. 1857, pag. 1.82. 



..Falco rufipes und cenchris, welche beide 

 im Königreich Polen, der erste ziemlich häufig, 

 brüten, nehmen klüglicher Weise die von 

 ihnen früher benutzten Horste. Baumhöhlen etc 

 gleich bei ihrer Ankunft in Beschlag und 

 schlagen mit grossem Muthe alle früher als 

 sie selbst brütenden Eindringlinge zurück. So 

 halten sie ihre gewählten Nistplätze bis zur 

 Zeit des Beginnes ihrer eigenen Portpflanzung, 

 oft ;! Wochen und länger besetzt." 



