259 



Hogy erre nézve eloszlassak minden kétséget, 

 idézem Petényito vonatkozó sorait, a mint 

 azok nagy munkája IX. részének 454. lapján 

 találhatók: „buzgó, sok ismerettel bíró orni- 

 thologus, segédőr a pesti Nemzeti Múzeumnál, 

 az én jóságos kísérőm valamenn\i magyar- 

 országi utamon, a kinek sok önfeláldozásáért 

 végtelenül lekötelezettnek érzem magamat, s 

 a kinek mindezért ezennel teljes szivemből 

 fakadó köszönetet mondok " Magától értetődő 

 dolog, hogy ily kijelentéseket nem tehetett 

 külön-külön mindazoknál a fajoknál, a melyekre 

 nézve adatokat kapott PetènyiîoI, s igy ez a 

 kékvércsénél el is maradt. 



Másrészt azonban tény az is, hogy Peiknyi- 

 nek alig szerezhetett volna nagyobb örömet, 

 mintha fölfedezését, mely ornithologiai pályája 

 kezdetére esett s igy érthetően igen becses 

 volt előtte, megemlítette volna és éppen erre 

 a fajra vonatkozó bőséges anyagát részlete- 

 sebben adta és méltányolta volna. Petényi ezt 

 valóban kissé zokon is vette, a mint az hátra- 

 hagyott irataiból szerencsésen megmenekült 

 kékvércse monográfiájának következő szavai- 

 ból világosan kitűnik : 



..Noha ez a vércse az emberi lakás közelében 

 fészkel — mert hiszen másképp nélkülözné 

 azokat az alkalmatos helyeket, a melyek táp- 

 lálókát szolgáltatják, ügy a fészkeket is. a 

 melyekre reászorul — még sincsen példa reá, 

 hogy úgy, mint legközelebbi fajrokonai : a 

 közönséges és fehérkarmű vércse rendesen 

 teszik, emberi lakásra, magas épületekre, tor- 

 nyokra, falakra, romokra, várakra vagy vár- 

 falakra, végre sziklákra bár csak pihenni is 

 szállott, legkevésbbé pedig, hogy azokon meg 

 telepedett volna. Még vonulás közben sem 

 teszi ezt, mert ilyenkor is inkább telepedik 

 a mező puszta földjére, az utakra, az ugar 

 rögeire, a kaszab» bancsíkjaira. india fákra, 

 ezek között leginkább a fűzekre és nyárfákra, 

 a melyek mindenütt találhatók Igy pl. soha- 

 sem láttam a kékvércsét a budai Gellérthegy 

 sziklásán, odúiban, a hol pedig a közönséges 

 vércse minden évben fészkel ; noha a közel- 

 ben fekvő Nádor-kertben a kékvércse rendesen 



im voraus ausgeschlossen werden, welche 

 Naumann einer geflissentlichen [gnoration be- 

 schuldigen möchte. Pin diesbezüglich jeden 

 Zweifel auszuschliessen, gebe ich hier das 

 Zitat seiner auf Petén yi bezüglichen Äusserung, 

 welche sich im IX. Teile seines Werkes. 

 pag. 454 befindet: „Eifriger und kenntniss- 

 reicher Ornitholog, Procustos am National- 

 Museum zu Pest um] mein gütiger Begleiter 

 auf allen meinen Reisen in Ungarn, für dessen 

 viele Aufopferungen ich mich unendlich ver- 

 pflichtet fühle und ihm hiermit öffentlich von 

 ganzem Herzen meinen wärmsten Dank dar- 

 bringe." 



Solche Enunziationen konnten natürlich nicht 

 bei jeder Vogelart gemacht werden, über 

 welche er von Petényi Daten erhielt, und so 

 blieb dieselbe zufällig gerade beim Rotfuss- 

 falken aus. 



Anderseits hätte er jedoch Petényi kaum 

 eine grössere Freude machen können, als wenn 

 er seine Entdeckung, welche auf den Beginn 

 seiner oriiithologischen Laufbahn fiel und ihm 

 daher sehr wertvoll waren, erwähnt hätte 

 und sein eben für diese Art sehr reichhaltiges 

 Materiale ausfürlicher gegeben und gewürdigt 

 hätte. Petényi verargte ihm dies auch einiger- 

 massen, wie dies aus folgendem Teile seiner 

 der Vernichtung glücklicherweise entronnenen 

 Rotfussfalken- Monographie auch klar hervor- 

 geht : 



„Wenngleich dieser Falke von menschlichen 

 Wohnungen nie sehr weit brütet, da er ja 

 sonst weder Acker, noch Triften, die; ihm 

 wegen seines Futters, noch Krähen- und 

 Elsternnester haben könnte, an welche er so 

 sehr angewiesen ist, ist dennoch kein Beispiel 

 bekannt, dass er sich je nach Art seiner 

 zwei nächsten Verwandten u. zw.: des Cerch- 

 neis tmnunculus und Naumannii auf mensch- 

 liche Wohnungen, Indie Gebäude, auf Gemäuer, 

 Türme, Kirchen, Schlösser, Stadt- oder 

 Festungsmauern, Ruinen, Felsen gesetzt oder 

 diese gar bewohnt, als Ruhe , Schlaf- oder 

 Brutplätze gebraucht hätte. Dies thut er nicht 

 einmal während seines Durchzuges ; denn er 

 setzt sich entweder im freien Felde auf die 

 blosse Erde, oder auf Fahrstrassen, auf die 

 Schollen der Brache, oder auf Erdhäufchen 

 der Wiesen, manchmal auf Bäume, besonders 

 Weiden, Pappeln, welche es doch überall 

 giebt, nie aber auf Gemäuer u. dgl. So habe 



33* 



