L'HO 



tanyázott és költött. Azt sem tapasztaltam 

 soha, hogy a Hamzsabég magas partomlásai- 

 ban, a hol pedig rendesen legalább tíz pár 

 közönséges vércse és számos csóka fészkelt 

 s a hol úgy a repedésekben mint a lyukakban 

 is éléi;- kész, elfoglalható fészekre találhatott, 

 valaha megtelepedett, vagy ott csak mutat- 

 kozott volna is ; noha az alig puskalövésnyire 

 levő, a Duna ágaitól elválasztott szigetek fáin 

 már költött. 



Hogyha már most a százszorosan meg- 

 bizonyosodott tapasztalást az állatok életmód- 

 jában is szabálynak veszszük, akkor kimond- 

 hatjuk, hogy a házakon, falakon, omló partokon, 

 romokon és sziklákon való megtelepedés, ille- 

 tőleg fészkelés nem felel meg e vércse ter- 

 mészetének, mert ha költés idején választaná 

 ezeket, akkor egyébkor sem kerülné, a mint- 

 hogy minden madár, még költözködéskor is 

 — pl. a füsti fecske — olyan helyeket keres 

 föl, a hol fajbelije költött. A falak tekinteté- 

 ben hasonló jelenséget a kék vércsénél itt 

 Magyarországon, a hol pedig ezrével költ, 

 addig nem észleltünk s éppen azért nem 

 állhat meg NAUMANNnak amaz állítása, a melyet 

 nagy madárműve első kötetének pótlékában 

 kifejezett, a mely szerint a kékvércse, „nem 

 éppen lehetetlen, hogy keleten legalább a 

 hegységek határán, sziklnrepedésekben. vagy 

 földomlások szakadékaiban, mélyebb szurdo- 

 kokban pedig a közönséges vércse módjára 

 fészket rak" ; ez nincs e madár életmódjának 

 alapos ismeretére alapítva s tartok tőle, hogy 

 a jövőben a tapasztalás sem fogja igazolni, 

 mint nem igazolta NAUMANNnak nem egy állí- 

 tását, a mely ritka madarak előfordulására 

 vonatkozott. Helyesebb lett volna, ha Naumann 

 beérné azokkal az adatokkal, a melyekkel 

 neki 1835-ben szolgáltam. Az is csak puszta 

 sejtelem, a mit Naumann pótolva állit, hogy 

 t. i. a kék vércse „fák odvaiban is finom gyö- 

 kerekre, mohára és szőrre rakja tojásait". 

 Csak egyetlen egyszer — lS26-ban — tapasz- 

 taltam Péteriben, hogy tojásait — s ekkor 



ith ihn nie auf dem an Löchern und Absätzen 

 so reichen Felsen des Ofner Blocksberges 

 — wo jährlich mehrere Paar Cerchneis brüten 

 und auch sonst widmen — gesehen, obwohl 

 er gleich in dem unweit des Blockberges 

 gelegenen Palatinal-Küchengarten brütend vor- 

 kommt. Ebenso habe ich nie bemerkt, dass 

 er sich in den hohen Uferabstürzen bei 

 Hamzsabég — in deren steilen Wänden wenig- 

 stens zehn Pärchen Cerchneis thmunculus, 

 ausserdem viele Dohlenpaare brüten, und wo 

 er in den Rissen und Löchern schon fertige 

 Nester finden und occupieren könnte — je 

 angesiedelt, oder dort auch nur gezeigt hätte, 

 trotzdem er kaum auf Schussweite auf den, 

 sozusagen an diese Ufer anstossenden. durch 

 Donauarme getrennten Inseln hauset und 

 dort auf verschiedenen Bäumen brütet. 



Wenn wir nun die hundertfach bewährte 

 Erfahrung und Beobachtung der Tiere als 

 eine Regel in deren Lebensart annehmen, 

 entspricht es nicht der Natur dieses Falken. 

 Gebäude, Gemäuer, Uferlöcher, Ruinen, Felsen 

 und dergleichen zu bewohnen ; denn würde 

 er dies zur Brutzeit thun, dann würde er 

 solche Objecte — nach eben denselben Erfah- 

 rungsregeln auch ausser der Brutzeit 

 besuchen, weil ja alle Vögel, sogar auch 

 während des Zuges, wie z. B. die Rauch- 

 schwalben, solche Plätze aufsuchen, wo sie 

 oder Ihresgleichen, gebrütet haben. Hinsicht- 

 lich der Gemäuer und dergleichen haben wir 

 beim Hotfussfalken — wenigstens hier in 

 Ungarn, wo ihrer jedoch viele Tausende Paare 

 brüten — bis jetzt nie dergleichen bemerkt. 

 Eben deswegen sind jene, in Naumanns Nach- 

 trägen zum I. Band seiner „Naturgeschichte 

 der Vögel Deutschlands", pagina 114, wie 

 folgt ausgesprochenen Vermutungen : „ob- 

 gleich es nicht unwahrscheinlich ist etc." 

 durchaus nicht auf eine genauere Beobach- 

 tung der Lebensart dieses Falken gegründet, 

 oder daraus hergeleitet, und ich befürchte, 

 dass sich Naumanns Vermutung schwerlich je 

 bewähren wird, wie auch so manch andere, 

 wirklich oft sehr gewagte Vermutung, bezüglich 

 des Vorkommens höchst seltener Vögel durch 

 ihre später geschehene Beobachtung nicht 

 bestätigt wurde. Es wäre von Seite Naumanns 

 wahrscheinlich besser gewesen, sich in Bezug 

 auf die Fortpflanzung dieses Vogels damit zu 

 begnügen, was er darüber schon im Jahre 



