L'Ili 



sem faoduba, hanem — egy tiilkefélébe rakta, 

 mely a fán széltörés folytán keletkezett : a 

 t'a egy rágásban magánosan állott s nagyon 

 valószínű, hogy a fészket itt is eredetileg 

 más madárfaj rakta." 



Szembetűnik azonnal, hogy bár a neheztelés- 

 nek is van szava ebben a tárgyalásban, ez 

 mégis tulajdonképpen rendszeres vitairat an- 

 nak a czáfolására, hogy a kék vércse szikla- 

 üregekbe, romokba stb. rakja a fészkét. 



Csak mellékesen akarok itt rámutatni arra 

 a nagyfontosságú tényre, hogy Petényi e bizo- 

 nyítás során mint első alkalmazza az oeko- 

 logiai korreláczió éhét; tisztán ki van mondva, 

 hogy a sziklaüregekben, romokban stb. való 

 fészkelés azért lehetetlen, mert ellentétben 

 áll a faj egyelj oekologiai tulajdonságaival 



Önkénytelenül is fölmerül az a kérdés, 

 hogy honnan és miért keletkezett ez a terje- 

 delmes, még a legapróbb részletekre is kiter- 

 jedő bizonvítgatás ? Tán nem csalódom, ha 

 abban keresem az okot, hogy a két kutató 

 sokszorosan tárgyalta egymás között ezt a 

 kérdést. Lehet, hogy Petényi a sziklaüregekben 

 való fészkelés kérdésére vonatkozólag nem 

 találta el a megfelelő hangot, lehet, hogy az 

 eredményes, hosszú ornithologiai működésére 

 visszatekintő Naumann viszont Petényi fölfede- 

 zését nem tudta kellően méltatni, a tény az, 

 hogy mind a két tudós idevágó előadása kétség- 

 telenül polemikus s ez azt bizonyítja, hogy 

 talán több ízben is sikertelenül igyekeztek eg) - 

 mást igazukról meggyőzni. Az ellentétek ki- 

 egyenlítése nem sikerült s bizonyára ez volt 

 az oka annak, hogy Naumann a lehetőségig 

 mellőzte Petényi megfigyeléseit. Ez a mellő- 

 zés kihat Naumann stílusára is. Különösen az 

 első mondat, a maga különös szerkezetével 

 nagyon idegenszerűen érint Naumann megszo- 

 kott világos és szabatos előadásával szemben. 



1835 von mir als Thatsache mitgeteilt erhal- 

 ten hat. 



Auch das ist nur blosse Vermutung, was 

 Naumann weiters auf derselben Seite sagl : 

 „sonst soll er auch in Baumhöhlen seine Eier 

 auf feines Wurzelwerk, Moos und Ilaare legen." 

 Ich habe nur ein einzigesmal — 1826 — im 

 Mai zu Péteri gesehen, dass er seine Hier, 

 und zwar nicht in einer Baumhöhle, sondern 

 blos in der Nische eines, oben durch den 

 Wind abgebrochenen, im Waldschlage einsam 

 stehenden Eichenbaumes und ganz wahr- 

 scheinlich nicht im selbstgemachten, sondern 

 vorhin durch einen anderen Vogel bereiteten 

 und verlasseneu Neste gelegt hatte." 



Es muss sofort in die Augen fallen, dass 

 wenn auch in dieser Darstellung die Appre- 

 hension zum Worte gelangt, dieselbe eigentlich 

 eine regelrechte Polemik bildet, in welcher 

 das Brüten des Rotfussfalken in Felsspalten, 

 Ruinen usw. bestritten wird. Es soll hier 

 nur nebenbei auf die wichtige Tatsache hin- 

 gewiesen werden, dass sich Petényi zu diesem 

 Zwecke als erster der ökologischen Korrelation 

 bedient; es wird klar ausgesprochen, dass 

 das Brüten in Felsspalten usw. schon deshalb 

 unmöglich sei, weil dasselbe mit den übrigen 

 ökologischen Eigenschaften der Art im Wider- 

 spruche steht. 



Es fragt sich ganz unwillkürlich, weshalb 

 und warum diese ausführliche, sieh auf die 

 kleinsten Details erstreckende Beweisführung"? 

 Ich glaube mich nicht zu irren, wenn ich 

 die Frsache darin suche, dass die beiden 

 Forscher diese Frage des öfteren unter sich 

 besprachen. Möglich, dass Petényi bezüglich 

 des Nistens in Felsspalten nicht den rechten 

 Ton traf, möglich, dass dei- auf eine lange, 

 erfolgreiche ornithologische Laufbahn zurück- 

 blickende Naumann Petényis Entdeckung nicht 

 genügend würdigte - Tatsache ist, ilass die 

 hieher gehörigen Darstellungen beider For- 

 scher einen unzweifelhaft polemischen Cha- 

 rakter tragen, was nur dadurch hervorgerufen 

 werden konnte, dass sie sich mehrmals, jedoch 

 erfolglos zu überzeugen trachteten. Das 

 Schlichten der Gegensätze gelang nicht, und 

 kann dies die Ursache sein, dass Naumann die 

 Beobachtungen Petényib nach Möglichkeit 

 ignorierte. Diese Ignoration ist auch an Nau- 

 manns Stil ersichtlich, so besonders im ersten 

 Satze, dessen eigentümliche Konstruktion sehr 



