LT, I 



egy elhagyott vagy elfoglalt varjútelepen találta 

 a kékvércse fészektelepét. Ilyen körülmények 

 között nem tulajdoníthatok döntő fontosságot 

 annak az állításnak, hogy a kék vércse maga 

 rakta a fészkét. Nem akarom ab ovo lehetet- 

 lenségnek minősíteni azt, hogy itt valóban a 

 kék vércse magarakta fészkét sikerült meg- 

 találni, de utalnom kell arra, hogy a meg- 

 figyelő nem volt tisztában a kék vércse fész- 

 kelésének leglényegesebb mozzanatával, mely 

 nélkül pedig föltétlenül megbízható megfigye- 

 lés el se gondolható. Az adatokat tudomásom 

 szerint, a későbbi szerzők közül senki se 

 használta föl. 



Ujabb fészkelési módot emlit a következő 

 forrás : 



Schlegel II.: Museum il' Histoire Naturelle 

 des Pays Bas. T. II. Leide, 1862, p. 32. 

 Falcones. 



„ Háztetőkre rakja a fészkét, s tojásai hason- 

 lítanak a kába sólyoméihoz. 1 ' 



Nem tudtam megállapítani, hogy honnan 

 vette Schlegel ezt a háztetőn való l'észkelést, 

 a mely később is előkerül még. Alighanem 

 ez is csak olyan sejtelem, mely a fehérkarmú 

 vércsével való rokonságra van alapítva. 



Ootheca Wólleyana. Edited by A. Newton. 

 Part I. London. 1864, p. 110-1 12. x 



A gyűjteményben három kékvércsetojás 

 volt. melyekről sikerült kimutatni, hogy Cochrane 

 gyűjtéséből eredtek. 1863 május 21- én kelt 

 levelében Cochrane megadja a gyűjtés helyét 

 és idejét is; ez Tiszaföldvár, 1850 június 2., 

 a hol annak idején több száz darabot gyűjtött. 



Newton ezek alapján megállapítja, hogy az 

 angol ornithologusok az első authentikus kék 



vércsetojásokat CocHRANEnak köszönhetik. 



Ujabb adatok arról, hogy Cochrane Magyar- 

 ország mely vidékein járt, de lényegeset nem 

 mond. 



Skrbenskv báró levélbeli közlése a Falco 

 rufipesröl. Der Zoologische Garten. VI, Frank- 

 furt. 1865, p. 109. 



„Valamennyi fészek a fák koronáinak leg- 

 magasabb részébe voll rakva ; a madár nagy- 



1 A forrást Reiser 0. úrnak köszönöm. 



scheinlichen Irrtum Skindres nicht. Es unterliegt 

 keinem Zweifel, dass Skinder die Rotfussfalken- 

 Kolonie in einer verlassenen oder okkupierten 

 Saatkrähen-Kolonie fand Unter solchen Um- 

 ständen kann der Behauptung über den Horst- 

 bau des Rotfussfalken keine entscheidende 

 Wichtigkeit beigemessen werden. Es kann 

 zwar nicht ab ovo als Unmöglichkeit gestem- 

 pelt werden, dass hier wirklich der selbst- 

 gebaute Horst des Rotfussfalken aufgefunden 

 wurde, doch muss daraufhingewiesen werden, 

 dass der Beobachter mit dem wichtigsten 

 Momente des Brutgeschäftes des Rotfussfalken 

 nicht im klaren war, und dass ohne diese 

 Kenntnis ein unbedingt zuverlässiges Beobach- 

 ten undenkbar ist. Die Daten wurden meines 

 Wissens von keinem späteren Autor benützt. 



Eine neue Nistweise gibt die folgende 

 Quelle an : 



II. Schlegel: Museum d'Histoire Naturelle des 

 Pays Bas. T. II. Leide, 1862, p. 32. Falcones. 



„Er legt seinen Horst auf Hausdächern an; 

 seine Eier gleichen denen des Baumfalken." 



Ich konnte nicht ausfindig machen, von wo 

 Schlegel dieses Nisten auf den Hausdächern 

 hernahm, welches auch später noch zum 

 Vorschein kommt. Möglicherweise ist auch 

 dies nur eine Vermutung, welche auf die Ver- 

 wandtschaft mit dem Rötelfalken gegründet ist. 



Ootheca Wolleyana. Edited by A. Newton. 

 Part. I. London, 1864, pag. 110 — 112. 1 



Die Sammlung enthielt 3 Eier des Rotfuss- 

 falken, von welchen nachgewiesen wird, 

 dass sie von Cochrane gesammelt wurden. 

 In einem vom 21. Mai 1863 datierten Briefe 

 gibt Cochrane auch Ort und Datum an : Tisza- 

 földvár. 2. Juni 1850, wo er seinerzeit mehrere 

 hundert Exemplare sammelte. 



Newton konstatiert auf Grund dieser Daten 

 die Tatsache, dass die englischen Ornithologen 

 die ersten Rotfussfalkeneier Cochrane ver- 

 danken. 



Es sind dies neue Daten, welche Gegenden 

 von Cochrane bereist wurden; Wesentliches 

 ist jedoch nichts enthalten. 



Freiherrn v. Skrbensky's briefliche Mitteilung 

 über Falco rufipes. Der Zoologische Garten. 

 VI Frankfurt. 1865, pag. 109. 



„Die Horste standen sämmtlich im obersten 

 Theil der Krone, waren im Verhältnisse zum 



1 Pi« Quölle verdanke ich Herrn 0. Reiser. 



