267 



„Igen gyakori fészkelő, mely nagyon sokszor 

 szarkafészkekben költ; nedves lapályok közelé- 

 ben szeret tartózkodni. 



Fészekaljak : 



1867-ben első V. 9. 4 friss tojás, 



utolsó V. 28. 3 „ 



1868-ban első V. 17. 3 „ 



utolsó VI. 9. 1 „ 



1st ',«,)- ben első V. 20. 1 „ 



utolsó VI. 15. 5 költött tojás. 



Méretek : 



Fészekaljak 

 száma 



1867-ben 2 



1868-ban 3 



1869 ben 5 



Hosszúság 

 Átlag max. min. 



37 38 36 



36 37 35 



37 38 36 



Szélesség 

 átlag max. min. 



29 



29 29 2S 

 29 



A tojások színezete úgy látszik kevésbbé 

 variál, mint Tinnunculus alaudariusnál ; kevés 

 kivétellel többnyire fehéres alapszint és csepp- 

 alakú sötét vagy világosabb (vér) vörös sűrű 

 rajzolatot találtam." 



Minthogy Goebel összesített adatai még 

 később következnek, itt nem méltatom most 

 ezeket az előzetes közléseket, csak arra a 

 tényre akarok utalni, hogy az irodalom ezek- 

 ről a megfigyelésekről tudomást nem vett, 

 holott közvetlenül a fészkelőterületen végzett 

 megfigyelésekről lévén szó, s ilyen előkelő 

 elterjedt folyóiratban látván napvilágot, szinte 

 kínálkoztak arra, hogy a régi hibás adatok 

 helyére kerüljenek. 



Dr. Fritsch A. : Naturgeschichte der Vögel 

 Europas. Prag, 1870, p. 70. 



„Odvas fákba rakja a fészkét, esetleg 

 elhagyott vagy lakott csóka- és szarkafészkeket 

 foglal el s 4—5 tojást tojik, melyek vöröses 

 alapon különféleképpen rozsdavörös színűek." 



Naumann adatainak kivonata. 



Boodaniiw M. : A volgavidéki fekete fold mu- 

 dar- és állatvilága. Kasan, 1871, p. 49. 

 (Orosz nyelven.) ' 



„A pusztai kerületekben nagy számban 

 fészkel, míg az erdős kerületekben aránylag 

 ritka. A kékvércsék szántóföldek közelében 

 fekvő erdőkben fészkelnek és itt tartózkod- 

 nak addig, a míg a fiókák szárnyra kelnek ." 



1 A forrást és annak fordítását Harms M. úrnak 

 köszönöm. 



„Recht häufiger Brutvogel, der sehr oft in 

 Elsternestern horstet; liebt die Nähe von 

 feuchten Niederungen. 



Gelege : 

 L867 erstes 9. Mai von 1 frischen Eiern, 



letztes 28. „ 



1868 erstes 17. , 

 letztes 9. .Inni 



1869 erstes 20. Mai 

 letztes 15. Juni 



3 



3 

 1 



I 



5 bebrütete 



Maasse : 



Gelege- 



zahl 



•) 



1867 



1868 3 



1869 5 



Länge 

 I). .Max. Min. 



37 38 36 



36 37 35 



37 38 36 



Breite 

 D. Max. Min. 



29 



29 29 28 



29 



Was die Färbung der Eier anbetrifft, so 

 scheint sie weniger zu variieren, als bei 

 Tinnunculus alaudarius, ich habe mit wenigen 

 Ausnahmen meist weissliche Grundfarbe, 

 mit tropfenähnlicher, dunkler und hellerer 

 rothen (Blutroth) dichtstehenden Zeichnung 

 gefunden." 



Indem Gobbels gesamte Beobachtungen erst 

 später folgen, lasse ich diese vorläufigen 

 Berichte unberührt und möchte nur soviel 

 erwähnen, dass die Literatur von diesen Daten 

 keine Kenntnis nahm, trotzdem es sich um 

 unmittelbare Beobachtungen handelte, welche 

 in einem so vornehmen Journal erscheinend 

 geradezu prädestiniert waren an Stelle der 

 früheren falschen Daten zu treten. 



Dr. A. Fritsch : Naturgeschichte der Vögel 

 Europas. Prag, 1870, pag. 70. 



„Sein Nest baut er in hohlen Bäumen, oder 

 benutzt alte oder frische Dohlen- oder Elster- 

 nester und legt 4—5 Eier, die auf röthlichem 

 Grunde verschieden roströthlich geileckt sind." 



Auszug der NADMANNSchen Daten. 



Bogdanow M. : Die Vögel und Tiere des 

 Schwarzerdgebietes dir Wolgagegend. Kasan. 

 1S71 (Kussisch),' pag. 49. 



„In den Steppenkreisen kommter in grosser 

 Zahl vor, in den Wahlkreisen ist er verhältnis- 

 mässig selten. Die Rotfussfalken nisten in 

 Wäldchen, welche an Feldern gelegen sind, und 

 halten sich hier bis zum Ausfliegen der Jungen" 



1 Die Quelle uud deren ( bersetzung verdanke ich 

 Herrn M. Hai: 



34* 



