iîliS 



Főleg a kék vércse fészkelési területének 

 kiterjedésére és a tartózkodási helyre szol- 

 gáltat adatokat : 



Hiírman Ottó: ^1 Mezőség. II. Erdélyi Múzeum- 

 egylet Évkönyvei. Kolozsvár, 1871 — 73 p. 57. 



„Rendesen az udvar körüli jegenyefákon 

 költ" (szarkafészkekben). v 



Fontos adat a „még inkább kelet felé a 

 hegységek határán" való fészkelés szempont- 

 jából, a hol Naumann föltevése szerint szikla- 

 üregekben is fészkelhetne. 



Jellemző erre a tiszta síkságiakévá fejlő- 

 dött madárra, hogy a hegyvidéktől körülzárt 

 dombos síkság jellegű Mezőségben települ 

 meg és kerüli a tulajdonképpeni hegyvidéket, 

 a hol sziklaüregekben fészkelhetne. 



Deesser li. E. : A History of the birds of 

 Europe London, 187Ì -81, Vol. VI. p. 93. 

 Falco vespertinus, 1871. 



Főleg a Hewitson által közölt CocHRANE-féle 

 adatokra támaszkodik ; szerepelnek még Nord- 

 mann és Radde adatai. A tojások leírása Dresser 

 által Magyarországon gyűjtött 9 példányról 

 való. Ezek közül 4 db Tázlárról (nem pedig 

 „Lazlár ' ról) való s ezeket Dresser Frivalds/ky 

 János-íó] kapta. Nagyságuk maximumban 

 1"5 X 1*2, minimumban 135 X 115 inch. 



A fiókák pehelyruhája fehér -- ez a pe- 

 helyruha első helyes leírása. 



CocHKANEiiak már említett helytelen adatai 

 korrektura nélkül vannak átvéve, igy pl. a 

 magyarországi Corvus corone fészek is. 



Yarreld W. : A History of British Birds. 

 IV. ed., London, 1871—73, p. 71. 



Ugyancsak Cochrane adatai Hewitson nyo- 

 mán ugyanazokkal a tévedésekkel. Tojás- 

 méretei: 1*37— L47XL13 — ITO inch. szinten 

 Hewitson adatai. 



HoLTz L. : über Brutvògél Südrusslands. 

 Journ. f. Ornith. XXI, 1873, p. 140. 



,.A fészekrakáshoz szolgáló anyag a külső- 

 höz ágak, a béléshez hársfaháncs. A tojás 



1 Pótló megjegyzés Herman 0. : Petényi J. S. élet 

 rajzában. Budapest 1891, p. 77. 



Gibt hauptsächlich über die Grenzen des 

 Brutgebietes und über den Aufenthaltsort 



Aufschlüsse. 



Herman 0. : A Mezőség. II. Erdélyi Muzeum- 

 egyletÉvkönyvei. Kolozsvár, L87 1 — 7:!. pag.57. 



„Brütet gewöhnlich in der Umgebung der 

 Gehöfte auf Pyramidenpappeln" (in Elster- 

 nestern). 1 



Wichtige Angabe über das Brüten „noch 

 weiter nach Osten an der Grenze der Gebirge", 

 wo dieser Falke nach der Annahme von 

 Naumann auch in Felsspalten brüten könnte. 



Es ist charakteristisch für diesen vollkom- 

 men zum Bewohner der Ebenen entwickelten 

 Vogel, dass er sich in der von Bergen um- 

 schlossenen Hiigelebene Mezőség ansiedelt, 

 das eigentliche Bergland jedoch, wo er in 

 Felsspalten brüten könnte, meidet. 



Dresser H. E. : A History of the bints of 

 Kor,,,,,: London, 1871—81. Vol. VI., pag. '.13. 

 Falco vespertinus 1871. 



Stützt sich diesbezüglich hauptsächlich auf 

 die Daten von Cochrane, welche nach Hewitson 

 zitiert werden. Ausserdem werden noch die 

 Beobachtungen von A. v. Nordmann und G. v. 

 Radde gegeben. Die Beschreibung der Eier wird 

 nach neun in Ungarn gesammelten Exem- 

 plaren Dressers gegeben. Viere derselben stam- 

 men aus Tázlár (nicht Lazlár) und erhielt 

 Dresser dieselben von Johann v. Frivaldszky 

 in Budapest. Grösse derselben im Maximum: 

 1 5 X 1"2 inch, im Minimum 1'35 X 1*15 

 inch. 



Das DunenMeid wird weiss angegeben — 

 die erste und richtige Beschreibung desselben. 



Die bei Cochrane schon weiter oben berühr- 

 ten Ungenauigkeiten, namentlich das Nest 

 von Corvus corone, werden ohne weitere Kor- 

 rektur augeführt. 



W. Yarreli, : A History of British Bin/s 

 IV. edit. London 1871—73, pag. 71. 



Ebenfalls Cochranes Daten ans Hewitson 

 ebenso ungenau wie dort. Die Eiermaasse 

 137— 147 X 113— 1-16 inch, ebenfalls aus 

 Hewitson. 



Holtz L.: Über Brutvögel Südrusslands. 

 Journ. f. Ornith XXI. 1873, p. 140. 



Horstbaumaterial zum Rohbau: Zweige, zur 

 .1 usfütterung : Lindenbast. 



1 Ergänzende Bemerkung in Herman 0. : ./. S. v. 

 Frinivi. Budapest, 1891, pag. 86 



