270 



„Nálunk kivált az alföldön s a Cserháton 

 erdős s ligetes helyiségeken, ősszel az ugar- 

 földeken igen gyakori; itt évenként rendesen 

 költ ; fészkében, melyet többnyire varjúk és 

 szarkáktól erőszakol ki, áprilisban négy-öt 

 rozsdavöröses, világosabban vagy sötétebben 

 tarkáit tojása található." 



A fészkelés maga és a tojások száma helyes, 

 de a fészkelési idő feltétlenül túlkorai — lehet, 

 hogy az „április" „lapsus calami" „május" 

 helyett. Említésre méltó talán még az, hogy 

 ebben a közleményben van a kékvércsének 

 (â és 9) első magyarországi képe. 



Lovassy Sándor : A magyarországi sólyom- 

 félék fészkelési módjairól. Természettudományi 

 Közlöny VIII. Budapest. 1876, pag. 111. 



„A rónák erdeit lakja. Szántóföldek, legelók 

 s egyáltalán szabad terekkel határos erdőkben 

 fészkel. Erdőszerü facsoportokban is feltalál- 

 ható fészke. Fészkét és tojásait először kitűnő 

 ornithologusunk, néhai Petényi Salamon János 

 fedezte fel Pestmegyében a biliéi erdőben. 

 A fészek anyagát galyak, agyag, eyökerek, 

 gyapjú stb. képezi, mely rendesen varjak és 

 szarkák elhagyott, vagy azoktól — gyakran 

 erős harcz által — elerőszakolt fészke, általa 

 kijavítva. Némelykor tágas természetes faod- 

 vakban is költ. Májusban rakja le tojásait. 

 Négy-öt tojásainak alapszíne sárgásfehér, rozs- 

 davörös s barnafekete foltokkal; a foltok 

 egyenletesen vannak eloszolva, miáltal a raj- 

 zolat az egész felszínen egyöntetűnek látszik. 

 A héj belső felszíne sárgásfehér. A tojások 

 hossza 3'5 cm, szélessége 3'0 cm. Tojásait 

 a nőstény 18 napig üli. 



Tojása a Thiiinncuh.is alaudrtrins. Hypo- 

 triorchis subbuteo s aesalon tojásaitól csakis 

 csekélyebb nagysága, az Accipiter visusètòì 

 pedig a héj belső felszíne által különbözik." 



Petényi ,,Isis"-beli levele óta ez a legkime- 

 rítőbb és legpontosabb hír a kék vércse fész- 

 keléséről ; főleg saját megfigyelésekre támasz- 

 kodik és teljesen megegyezik Petényi adataival. 

 Az nem tűnik ki a közleményből, hogy ismerte-e 

 Petényi levelét. Nem hihető azonban, hogy 

 behatóbban ne méltatta volna PETÉNYinek ezt 



„Bei uns ist er besonders in der Tiefebene 



iind im Cserhát an bewaldeten Stellen oder 

 in Auen, im Herbste auf den Brachfeldern 

 recht häufig; er nistet auch hier alljährlich 

 und findet man in seinem Horste, welchen 

 er den Krähen oder Elstern gewöhnlich ge- 

 waltsam abjagt im April 4 — 5 rostbraune, 

 heller oder dunkler gezeichnete Eier." 



Die Nistweise selbst und die Eieranzahl 

 sind richtig angegeben, die Zeit der Eier- 

 ablage aber unbedingt viel zu früh — mög- 

 licherweise ein „lapsus calami" statt „Mai". 

 Erwähnenswert ist vielleicht noch, dass diese 

 Schrift die erste aus Ungarn bekannte Abbil- 

 dung des Rotfussfalken (r? und 9) enthält. 



Alexander v. Lovassy: A magyarországi só- 

 lyomfélék fészkelési módjairól. Természettudo- 

 mányi Közlöny VIII. pag. 111. Budapest, 1876. 



„Bewohnt die Wälder der Tiefebene. Ni- 

 stet in solchen Wäldern, welche an Felder, 

 Viehweiden und überhaupt an freie Plätze 

 stossen, auch in Baumgruppen. Nest und Eier 

 wurden zuerst von weiland J. S. v. Petényi, 

 unserem hervorragenden Ornithologen im 

 Walde von Bille im Komitate Pest entdeckt. 

 Horstbaumaterial bilden Zweige, Lehm, Wur- 

 zeln, Wolle usw. und wird der Horst gewöhnlich 

 in verlassenen oder mit Gewalt -- oft nach 

 harten Kämpfen — eroberten und von ihm 

 ausgebesserten Krähen- und Elsternestern an- 

 gelegt. Manchmal nistet er auch in weiten, 

 natürlichen Baumhöhlen. Seine Eier legt er 

 im Mai. Die Grundfarbe der 4 — 5 Eier ist 

 gelblichweiss mit rostroten und schwarz- 

 braunen Flecken ; diese Flecken sind gleich- 

 massig verteilt, wesshalb die Zeichnung auf 

 der ganzen Oberfläche einheitlich erscheint. 

 Das Innere der Schale ist gelblichweiss; die 

 Länge beträgt 3'5, die Breite 3 cm. Die Eier 

 brütet das Weibchen im 18 Tagen aus. 



Die Eier unterscheiden sich von denen des 

 Tinnunculus alaudarius, Hypotriorchis sub- 

 buteo und aesalon nur in der geringeren Grösse, 

 von denen des Accipiter nisus durch die ver- 

 schieden gefärbte Innenseite der Schale." 



Es ist dies seit dem Erscheinen von Petényis 

 Briet in der „Isis" der eingehendste und ge- 

 naueste Bericht über das Brutgeschäft des 

 Rotfussfalken, welcher sich hauptsächlich auf 

 eigene Beobachtungen stützt und mit Petényi 

 vollständig korrespondiert. Ob Lovassy Petényis 

 Publikation kannte, ist nicht zu entnehmen. 



