279 



a fészek elhelyezésére alkalmas fa is. Mint 

 már emiitettem, a kék vércse gyakran vetési 

 varjak társaságában is fészkel. Egyízben igen 

 érdekes példáját láttam társaságszeretetének. 

 Egy vízszintes ágon 11 fészek volt, melyek 

 közül a 9 közbülsőt a kék vércse, a szélsők 

 közül pedig az egyiket a csóka, a másikat 

 a vörös vércse foglalta el. Mindezek a mada- 

 rak láthatólag békésen éltek egymással. Az 

 első tojásokat május végén találtam. A teljes 

 fészekalj 1 — 5, ritkán 6 tojást számlál (Evers- 

 mann szerint 2 — 3). Színükről csak annyit 

 akarok megjegyezni, hogy sok tojás rendkí- 

 vül vékony, kiszáradt nyálkás hártyával van 

 borítva s ezért olybá tűnik föl, mintha lak- 

 kal volna bevonva. A fiókák június végén 

 hagyják el a fészket. A kék vércsék főtáp- 

 láléka nyáron át főleg sáskákból s csak kis 

 mértékben gyíkokból áll, erre mutat ürülékük 

 vörös szine is. Tavaszszal és őszszel más rova- 

 rokat is fogdosnak, továbbá apró rágcsálókat, 

 kis madarakat (például a sága billegetőt) és 

 békákat. A fiókák szárnyrakelése után a kék 

 vércsék áttelepednek a száraz rétekre és 

 pusztákra, de éjszakára vagy pedig nagy 

 melegek alkalmával még visszatérnek a fákra." 



Teljes szövegében adtam ezt az érdekes 

 közleményt egyrészt azért, mert nyelvi nehéz- 

 ségek miatt az irodalom eddig alig vehetett 

 róla tudomást, másrészt pedig azért, mert súlyt 

 helyezek arra. hogy az „altera pars" a maga 

 egészében szerepeljen az alább következő 

 kritikában. Bár tisztára közvetlen megfigye- 

 léseket nyújt ez a tárgyalás, mégis fölmerül 

 az a gyanú, hogy az interpreláczió helyenként 

 itt is téves. Első sorban is nem az az állítása 

 ejt gondolkodóba, hogy a kék vércse maga 

 is rak fészket, hanem az, hogy az idegen 



lassene Nester des Turmfalken, der Saat- 

 krähe, Dohle und Elster an. In letzterem 

 Falle konnte ich beobachten, dass das eigent- 

 liche Nest von einem Paare, das Dach aber 

 mit nötigem Umbau von einem anderen Paare 

 besetzt wurde. Gern nistet er in Baumhöhlen; 

 hier baut er ein wirkliches Nest, oder begnügt 

 sich einfach mit dem Mulm. Als Ausnahme 

 fand ich einmal ein Nest, welches auf die 

 Erde in Gestrüpp gebaut war, ungeachtet 

 dessen, dass in der Umgebung viele zusagende 

 Bäume standen. Wie schon oben gesagt, nistet 

 der Rotfussfalke oft in Gemeinschaft mit Saat- 

 krähen. Einmal konnte ich ein sehr interes- 

 santes Beispiel seiner Gesellschaftlichkeit 

 beobachten. Auf einem horizontalen Aste 

 befanden sich 11 Nester, von welchen die 

 9 mittleren demRotfussfalken.von den äusseren 

 aber je eines der Dohle und dem Turmfalken 

 angehörten. Augenscheinlich wohnten alle 

 diese Vögel friedlich nebeneinander. Die ersten 

 Eier fand ich Ende Mai. Das volle Gelege 

 schwankt zwischen 1 und 5 Eiern, sehr selten 6 

 (nach E versmann 2 — 3). Über die Farbe sei 

 nur so viel gesagt, dass viele Eier von einer 

 äusserst dünnen, ausgetrockneten schleimigen 

 Schicht überzogen sind, wesshalb sie glänzen, 

 als ob sie lackiert wären. Die Jungen ver- 

 lassen das Nest Ende Juni. Die Hauptnahrung 

 der ßotfussfalken wird im Sommer selten aus 

 Eidechsen, hauptsächlich aber aus verschie- 

 denen Heuschrecken gebildet, womit auch die 

 rötliche Farbe ihres Kotes zu erklären ist. 

 Im Frühling und Herbst fangen sie auch andere 

 Insekten, kleine Nager, kleine Vögel (z. B. die 

 gelbe Bachstelze) und Frösche. Mit dem Aus- 

 Hiegen der Jungen siedeln die Rotfussfalken 

 in die Steppe und trockene Wiesen über, 

 aber zur Nachtruhe oder bei grosser Hitze 

 kehren sie zu den Bäumen wieder." 



Dieser interessante Bericht wurde ganz in 

 extenso gegeben, einerseits deshalb, weil 

 die Literatur infolge sprachlicher Schwierig- 

 keiten bisher keine Kenntnis davon nehmen 

 konnte, anderseits weil Gewicht darauf gelegt 

 werden musste, dass die nachfolgende Kritik 

 nicht nur auf Bruchstücke gegründet erscheine. 

 Obwohl diese Darstellung nur unmittelbare 

 Beobachtungen enthält, muss der Verdacht 

 dennoch wach werden, dass die Interpretation 

 derselben stellenweise unrichtig ist. Die Kritik 

 wird in erster Linie nicht durch die Behauptung 



